Справа № 520/8845/18
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 р.Справа № 520/8845/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 15.01.19 року по справі № 520/8845/18

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Головного управління Держпраці у Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2019р. адміністративний позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Харківській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХК1459/298/2НД/ТДСП-ФС від 20.09.2018 року.

Стягнуто з Головного управління Держпраці в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 3723 (три тисячі сімсот двадцять три) грн. 00 коп.

Відповідач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно зясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вказує, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, прийнятим в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що фахівцям Головного управління Держпраці у Харківській області на підставі наказу № 01.01-07/1143 від 15.08.2018 року доручено проведення інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю ФОП ОСОБА_3.

У зв'язку із неможливістю проведення інспекційного відвідування складено ОСОБА_2 № ХК1495/298/НД від 20.08.2018 року та складено вимогу № ХК1459/298/ПД від 20.08.2018 року про зобов'язання надати документи у строк до 27.08.2018 року до 10:00 год.

Також, фахівцями Головного управління Держпраці у Харківській області складено ОСОБА_2 № ХК1495/298/2НД від 27.08.2018 року про неможливість проведення інспекційного відвідування.

У зв'язку із невиконанням ФОП ОСОБА_3 вимоги № ХК1459/298/ПД від 20.08.2018 року, Головним управлінням Держпраці у Харківській області було направлено позивачу повідомлення № 0301 від 03.09.2018 року про розгляд справи про накладення штрафу.

20.09.2018 року Головним управлінням Держпраці у Харківській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХК1459/298/2НД/ТДСП-ФС за ненадання документів у строк, зазначений у вимозі № ХК1459/298/ПД від 20.08.2018 року, яким на ФОП ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 372300,00 грн.

Позивач, вважаючи оскаржуване рішення відповідача протиправним, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки Головним управлінням Держпраці у Харківській області під час винесення постанови про накладання на позивача штрафу у звязку з невиконанням вимоги про надання документів № ХК1459/298/2НД/ТДСП-ФС від 20.09.2018 року не повністю було з'ясовано обставини справи та не враховано той факт, що позивачем вимога не була отримана у строк, встановлений для надання відповідних документів вказаних у вимозі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.

Згідно з частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з підпунктом 6 пункту 4 зазначеного Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 цього Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017.

Пунктом 2 вказаного Порядку встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Згідно з пунктом 11 цього Порядку інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об'єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об'єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Пунктами 19, 20 зазначеного Порядку передбачено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

В свою чергу, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджено Постановою КМУ від 26.04.2017 №295 Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

Відповідно до п. 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України від 05 квітня 2007 року №877-ІV «Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема Законом України від 8 вересня 2004 року №1985-ІV Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі та Законом України від 08.09.2004 №1986 Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві.

Згідно з частиною пятою статті 2 Закону №877 такий державний нагляд (контроль) здійснюється у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, із забезпеченням дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 1, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Так, Закон №877 містить вичерпний перелік норм дотримання яких зобов'язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Правова позиція, щодо розмежування дії норм Закону №877 та Порядку №295, знайшла своє відображення в рішенні Касаційного адміністративного суду в складі Верховного суду від 22.03.2018 по справі № 697/2073/17.

Колегія суддів зазначає, що загальні правила застосування відповідальності до субєкта господарювання встановлені частиною 1 ст. 265 КЗпП України, згідно якої посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством у випадку, якщо вони винні у порушенні законодавства про працю. Вина є одним з елементів суб'єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння.

Як передбачено положеннями абз. 7 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Вирішуючи спір, суд зазначає, що, відповідальність згідно з абз. 7 ч. 2 ст.265 КЗпП України настає у випадку встановлення складу наступних правопорушень:

- недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю та/або

- створення перешкод у її проведенні.

Також, згідно з положеннями п. 6-8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013р., про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють субєктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за пять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. Справа розглядається за участю представника субєкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду. Розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

У пункті 16 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 закріплено, що акт про неможливість проведення інспекційного відвідування та вимога про надання документів лише за наявної можливості підписується керівником обєкта відвідування або іншою уповноваженою особою.

Пунктом 18 Порядку 295 передбачено, що у разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об'єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що вимога про надання документів № ХК14591/298/ПД від 20.08.2018 року, направлення № 01.01.94/02.03/2201 від 20.08.2018 року на проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування та акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № ХК1459/298/НД від 20.08.2018 року, були надіслані на юридичну адресу позивача: 61085, АДРЕСА_1, засобами поштового зв'язку одним листом (штрихкодовий ідентифікатор № 456) - 20.08.2018 року

Відповідно до витягу з офіційного веб-сайту Укрпошта щодо поштового відправлення № 456, який міститься в матеріалах справи, на момент складання акта про неможливість проведення інспекційного відвідування № ХК1498/298/2НД від 27.08.2018 року, а саме о 15 годині 20 хвилин, вимога про надання документів № ХК14591/298/ПД від 20.08.2018 року, якою було зобов'язано позивача у строк до 10 год. 00 хв. 27.08.2018 року, надати до Головного управління Держпраці у Харківській області, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 7 під'їзд, 6 поверх, кімната 811, документи згідно переліку для проведення інспекційного відвідування, ще не була вручена позивачу.

Необхідно зазначити, що зміст вимоги про надання документів став відомим позивачу 31.08.2018р., тобто після спливу строків надання запитуваних документів.

Колегія суддів зауважує, що стверджувати про невиконання вимоги про надання документів, можливо лише тоді, коли відповідна вимога, вручена своєчасно і особа має реальну можливість її виконати.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05.15.2018 р. у справі №810/3188/17

Загальний зміст терміну повідомлення включає в себе не тільки направлення відомостей у письмовому вигляді, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі за текстом ЄСПЛ) у рішенні від 27.06.2017р., по справі Лазаренко та інші проти України постановив, що національними судами було порушено п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі за текстом - Конвенція в усіх відмінках), де визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

ЄСПЛ у своєму рішенні, вказуючи на порушення Україною п. 1 ст. 6 Конвенції, виходив з того, що національне законодавство України містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін процесу про ключові процесуальні дії і дотримання таким чином принципу рівності сторін та зберігання відповідної інформації, оскільки загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу.

У п. 37 цього рішення ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції не можна тлумачити як таку, що встановлює певну форму обслуговування судової кореспонденції. Від національних органів влади також не вимагається забезпечення бездоганного функціонування поштової системи. Разом з тим, загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт. Невручення стороні належним чином судових документів може позбавити його або її можливості захищати себе у провадженні.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду по справі № 2а-4552/11 від 07.02.2018 року.

Також, ЄСПЛ в п. 88 рішення по справі ОСОБА_4 проти України від 09.01.2013р., заява № 21722/11 констатував, що адміністративний або парламентський орган може вважатися судом у матеріально-правовому значені цього терміну, а тому розгляд справ таким органом має відбуватись з дотриманням процесуальних гарантій закріплених Конвенцією.

У справі Рисовський проти України від 20 жовтня 2011 року, заява №29979/04, (пункт 71) Європейським судом з прав людини викладено окремі стандарти діяльності субєктів владних повноважень та розкрито елементи змісту доброго врядування. Зокрема, зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обовязків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не повинні виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

З огляду на викладене, суд вважає, що при складанні вищевказаного акта про неможливість проведення інспекційного відвідування № ХК1495/298/2НД від 27.08.2018р., відповідач був зобовязаний за допомогою обєктивних відомостей пересвідчитись в тому, що станом на 15 год. 20 хв. 27.08.2018р. позивач отримав вимогу і мав час для її виконання.

В даному випадку, оскільки позивач не отримав вимогу про надання документів, невиконання даної вимоги в зазначений в ній строк не може бути підставою для притягнення його до відповідальності.

Суд відхиляє посилання представника відповідача, на те, що фактичне не отримання поштового відправлення адресатом не залежить від відправника та не може свідчити про протиправність оскаржуваного рішення, оскільки сам лише факт надходження відправлення до відділення не свідчить про обізнаність позивача щодо його надходження та можливість отримати відповідне поштове відправлення у вказану дату.

27.08.2018р., інспектор праці склав акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № ХК1495/298/2НД, в якому зазначив, що інспектором праці о 15 год. 20 хв. 27.08.2018 року, здійснено спробу проведення інспекційного відвідування і вказано юридичну адресу та адресу фактичного місця здійснення позивачем підприємницької діяльності.

В той же час, як було встановлено в судовому засіданні, інспектор праці 27.08.2018 року, маючи обєктивну можливість перевірити факт отримання/неотримання вимоги, цього не зробив.

З урахуванням зазначеного, суд не вбачає винних дій з боку позивача щодо ненадання відповідачу документів, перелік яких наведений у вимозі про надання документів № ХК1459/298/ПД від 20.08.2018р., оскільки позивач не мав можливості виконати вимогу відповідача, адже строки надання запитуваних документів закінчилися до того моменту, як така вимога була отримана.

З матеріалів справи встановлено, що фактичною підставою притягнення позивача до відповідальності є висновок ГУ Держпраці у Харківській області про те, що позивач не виконав вимогу про надання документів № ХК1459/298/ПД від 20.08.2018р., у визначені у ній строк до 10 год. 00 хв. 27.08.2018р., не була виконана.

Як вже було встановлено судом вище, вимога про надання документів № ХК1459/298/ПД від 20.08.2018р. на момент закінчення наданого нею строку, а саме о 10 годині 00 хвилин 27.08.2018р., не була отримана позивачем або її уповноваженим представником.

В свою чергу, відповідачем не надано, а судом під час розгляду справи не встановлено належних та допустимих, достовірних та достатніх, в розумінні приписів ст. 73-76 КАС України, доказів створення позивачем будь-яких перешкод у проведенні інспекційного відвідування.

Суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено наявність складу правопорушення, передбаченого абз. 7 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, в діях позивача.

Колегія суддів зазначає, що перешкоди у проведенні перевірки чи інспекційного відвідування повинні полягати в певних діях чи бездіяльності. Ці дії повинні бути винними, а відповідно особа повинна усвідомлювати скоєне ним правопорушення чи допускати їх створення, внаслідок навмисного не отримання певних документів (кореспонденції).

Притягуючи особу до відповідальності орган повинен встановити склад порушення, в тому числі винність дій.

В даному випадку, колегія суддів, на підставі матеріалів справи, прийшла до висновку, що позивач не був обізнаним не з тим, що 20.08.2018р. буде проведено інспектування, не з тим що йому потрібно виконати вимогу про надання документів № ХК1459/298/ПД від 20.08.2018р. до терміну закінчення виконання вимоги, оскільки відповідні докази в матеріалах справи відсутні.

Притягуючи позивача до відповідальності, субєкт владних повноважень не пересвідчився щодо обізнаності позивача та наявності в нього реальної можливості вчинити дії щодо забезпечення проведення інспектування та виконання вимоги про надання документів.

Фактично станом на 10:00 27.08.2018р. у позивача був відсутній обов'язок виконувати вимогу відповідача.

Враховуючи вищенаведене та те, що про інспекційне відвідування 20.08.2018р. позивач не повідомлявся, вимога про надання документів № ХК1459/298/ПД від 20.08.2018р. на момент закінчення наданого нею строку, а саме о 10 годині 00 хвилин 27.08.2018р., не була отримана позивачем або її уповноваженим представником, інші доводи сторін по справі що стосуються процедури проведення інспекційного відвідування не впливають на вирішення справи по суті.

З огляду на зазначене, доводи відповідача щодо правомірності прийняття ГУ Держпраці у Харківській області постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХК1459/298/2НД/ТДСП-ФС від 20.09.2018р., є помилковими.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова Управління Держпраці у Харківській області №ХК1459/298/2НД/ТДСП-ФС від 20.09.2018 року по суті була прийнята відповідачем передчасно, а отже є протиправною і підлягає скасуванню, що не перешкоджає відповідачу повторно вирішити питання про притягнення позивача до відповідальності із до триманням вимог Порядку № 509.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а постанова про накладення штрафу підлягає скасуванню як протиправна.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 77 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власних дій, що є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 2 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2019 року по справі № 520/8845/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді (підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7

Повний текст постанови складено 23.04.2019 року