Справа № 583/9/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Ковальова О.О.

18 квітня 2019 р.Справа № 583/9/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 лютого 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: батальйон патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції в Київській області, Управління патрульної поліції в Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В с т а н о в и л а:

03.01.2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, яким просить скасувати постанову відповідача інспектора роти № 1 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 (подалі інспектор поліції) про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн по справі про адміністративне правопорушення сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 638941 від 14.12.2018 року та закрити провадження у справі.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що в порушення вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, відповідач не розяснив йому права і обовязки, визначені ст. 63 Конституції України, ст.ст. 307, 308, 268, 287-289 КУпАП. Безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з необхідністю скористатися юридичною допомогою. Винесена відповідачем постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 638941 від 14.12.2018 року не містить відомостей щодо здійснення відео фіксації. Зазначає, що справа про адміністративне правопорушення не може бути розглянута безпосередньо на місці правопорушення. З урахуванням дорожніх умов, наявності перешкод на ділянці дороги, інтенсивності та рівень організації дорожнього руху, вважає, що він не порушував ПДР України, не доставляв перешкод у здійсненні права керування іншим особам.

Заперечуючи проти вимог ОСОБА_2, у відзиві на адміністративний позов треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, зазначають, що нагрудною камерою інспектора поліції зафіксований факт правопорушення, - рух транспортного засобу під керуванням позивача в крайній лівій смузі при вільній правій, а також порядок розгляду інспектором поліції справи про адміністративне правопорушення, під час якого інспектор поліції розяснив позивачу права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У випадках, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 258 КУпАП посадовими особами Національної поліції на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до роздаточної відомості відео реєстраторів і виданих під звіт у БПП в м. Борисполі 14.12.2018 року інспектор поліції отримав під особистий підпис сертифікований відео реєстратор DSJX300031, на який і було зафіксоване вчинене ОСОБА_2 порушення п. 11.5 ПДР України. На підтвердження своєї позиції представником третіх осіб наданий диск із відеозаписом події /а.с. 35/.

Правом поданні відзиву на позов відповідач інспектор поліції не скористався.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.02.2019 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволений.

Судове рішення вмотивовано тим, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що позивач порушив п. 11.5 ПДР України, за приписами якого встановлено, що на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки та стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це суперечить правилам зупинки (стоянки).

Тривалість наданого відповідачем відео не дала суду можливості встановити обґрунтованість тверджень відповідача. «Суд з достатньою повнотою встановив», що позивач був позбавлений можливості надати письмові пояснення. Доказів про відмову позивача від надання пояснень суду не надано. Суд визнав, що при розгляді справи не були зясовані і доведені обставини, які б свідчили, що діями позивача порушено вимоги п. 11.5 ПДР України, за що встановлена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

З урахуванням тієї обставини, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд визначився, що вимога позивача про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі інспектор поліції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі.

Аргументи, наведені скаржником в обґрунтування вимог апеляційної скарги аналогічні доводам, викладеним третіми особами у відзиві на адміністративний позов ОСОБА_2

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду не надійшов, що не перешкоджає розгляду справи.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, з наступних підстав.

Від імені органів Національної поліції України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року, № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Судом установлено, що оскаржуваною Постановою позивач був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме в тому, що 14.12.2018 року близько 16 годин 50 хвилин, керуючи транспортним засобом ВАЗ 217030, номерний знак НОМЕР_1, на 77 км автошляху Київ-Харків рухався в крайній лівій смузі при вільній правій, не маючи наміру повернути ліворуч чи здійснити розворот, чим порушив п. 11.5 ПДР України.

За скоєння означеного правопорушення позивач був підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Погоджуючись із загальним висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог позивача ОСОБА_2, колегія суддів зазначає, що п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За визначенням пункту 11.5 ПДР України, на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (ст. 283 КУпАП).

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Тобто положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

У справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб'єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов'язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.

Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб'єкта владних повноважень.

Як убачається із тексту постанови /а.с. 10/ інспектор поліції в порушення вимог ст. 283 КУпАП не зазначив в постанові технічний засіб, яким ним було здійснено фото або відеозапис, що виключає можливість прийняття його у якості належного доказу по справі.

Колегія суддів зауважує, що оскаржувана постанова є рішенням суб'єкта владних повноважень, яке встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень.

За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.01.2019 року по справі № 592/5576/17 (К/9901/33984/18), у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, надана відповідачем копія відеозапису не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

У звязку з наведеним, колегія суддів не приймає до уваги у якості доказу по справі інформацію оптичного носія інформації - диску DVD-R, який має відео інформацію відносно наведеної ситуації (а.с. 35).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Отже відсутність доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення дає підстави дійти до єдиного варіанту рішення утриматися від складання Постанови.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За приписами ч.ч. 1 та 4 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6). Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини (ч. 4 ст. 6).

Відхиляючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.02.2018 року по справі 536/583/17, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

Крім цього, колегія суддів враховує висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 17.05.2018 року по справі № 753/4366/17, згідно з якими, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень субєкта владних повноважень.

Оскільки наведені обставини залишені судом поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів, погоджуючись із загальним висновком суду першої інстанції, змінює рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.02.2019 року з підстав та мотивів його прийняття.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (п. 2 ч. 1 ст. 315, ч. 4 ст. 317 КАС України).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного, керуючись статтями 13, 23, 31, 268, 269, 286, 271, 272 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 лютого 2019 року змінити з підстав та мотивів його прийняття.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5