Справа № 824/51/19-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/51/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.О. Кушнір, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України у Чернівецькій області про скасування вимоги щодо сплати недоїмки, -

В С Т А Н О В И В:

У поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 (далі - позивач) просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про стягнення недоїмки з єдиного соціального внеску від 18.12.2018р. №Ф-122 Сторожинецького управління ГУ ДФС у Чернівецькій області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно вимоги, виданої відповідачем за нею обліковується борг (недоїмка) зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 15481,01 грн. Позивач зазначає, що свою господарську діяльність проводила до 2016 року, згодом звернулася з заявою до податкового органу про припинення господарської діяльності. Таким чином, протягом 2017-2018 років позивач підприємницькою діяльністю не займалася, податків не сплачувала, оскільки законодавство дозволяло припинити діяльність та податки не сплачувати у зв'язку з відсутністю доходів від такої діяльності. Вважає, що зміни в законодавстві, відповідно до яких фізичні особи-підприємці, які не одержували доходів в 2017 році, зобов'язані сплачувати єдиний соціальний внесок стосуються підприємців, які під час простою в роботі перейшли з єдиного податку на загальну систему оподаткування, а також осіб, які проводять незалежну професійну діяльність. Такі зміни, на думку позивача, суперечать положенням Конституції України.

Позивач вказує, що у звязку з надходженням вимоги відповідача вона офіційно здійснила реєстрацію припинення своєї підприємницької діяльності 03.10.2018р. При цьому, наполягає на тому, що оскільки до 1 січня 2017 року особи, які не отримували доходи в звітному місяці, мали право не сплачувати єдиний соціальний внесок, то законодавчі зміни, якими зобовязано сплачувати єдиний соціальний внесок незалежно від наявності доходу фактично звузили вже існуючі права цих осіб, зокрема і її права.

З указаних підстав позивач вказує на протиправність вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску та підстави для її скасування.

Відповідач подав до суду відзив, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Вказує на те, що відповідно до чинних до 01.01.2017р. положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у позивача з 01.01.2017р. виник обов'язок сплачувати єдиний внесок у сумі не меншій, ніж 704,0 грн. на місяць протягом 2017 року, а згідно змін, які набули чинності з 01.01.2018р. у сумі не меншій ніж 819,06грн. на місяць протягом 2018 року, в тому числі і при відсутності будь-яких доходів (прибутків) у вказаний період.

З приводу тверджень позивача про звернення із заявою про припинення нею підприємницької діяльності ще у 2016р., відповідач зазначає, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу платника єдиного внеску саме з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності. Таким чином, останній період, за який підлягає оплаті єдиний внесок - це період з дня закінчення попереднього звітною періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. При цьому, припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за її рішенням відбулось лише 03.10.2018р.

З указаних підстав, відповідач вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.12.2018р. №Ф-122 в сумі 15481,01грн. прийнята із дотриманням норм законодавства.

Ухвалою суду від 18.02.2019р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В судовому засіданні 12.03.2019р. суд на місці ухвалив замінити відповідача ОСОБА_2 управління ГУ ДФС у Чернівецькій області на Головне управління ДФС у Чернівецькій області, у звязку з тим, що ОСОБА_2 управління ГУ ДФС у Чернівецькій немає статусу юридичної особи.

В судовому засіданні 02.04.2019р. представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти позову та просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розгляд справи відкладено на 09.04.2019р. у зв'язку з необхідністю подання представником позивача додаткових доказів.

У поданій 08.04.2019р. заяві позивач просила розглянути справу за її відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача 09.04.2019р. подала заяву аналогічного змісту.

Враховуючи наведене, суд на підставі ч.3 ст.194 КАС України вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з 27.03.2009р. зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В03 №578248., з 27.03.2009р. перебуває на податковому обліку (а.с.12, 32-33).

Згідно ідентифікаційних даних основна діяльність позивача роздрібна торгівля тютюновими виробами, роздрібна торгівля алкогольними виробами та іншими напоями (а.с.33).

Згідно з довідкою (інформацією) Головного управління ДФС у Чернівецькій області щодо перебування на обліку в ДПІ як ФОП, ОСОБА_1, жителька села Волока Глибоцького району Чернівецької області перебувала на обліку в Глибоцькій ДПІ Сторожинецького управління ГУ ДФС у Чернівецькій області як суб'єкт підприємницької діяльності з 30.03.2009р., а з 03.10.2018р. перебуває в стані 11 (припинено, але не знято з обліку в ДПІ). В період з 01.01.2012р. по 03.10.2018р. перебувала на загальній системі оподаткування (а.с.68).

Згідно з даними інтегрованої картки платника податку за позивачем станом на 31.12.2018р. обліковується заборгованість (недоїмка) зі сплати єдиного внеску в розмірі 15481,01грн. (а.с.34-35).

Вказана заборгованість утворилась на підставі того, що в ІКП по ФОП були автоматично розраховані щоквартальні нарахування, а саме:

- 09.02.2018р. - за 2017 рік в розмірі 8448,00грн.; (704,00грн. мінімальний внесок щомісячно);

- 19.04.2018р. - за перший квартал 2018 року в розмірі 2457,18грн.;

- 19.07.2018р. - за другий квартал 2018 року в розмірі 2457,18грн.;

- 19.10.2018р. - за третій квартал 2018 року в розмірі 2457,18грн.

Крім того, за змістом довідки (інформації) Головного управління ДФС у Чернівецькій області податковим органом нараховано позивачу за 2017 рік 8448,00грн. (704,00грн. мінімальний внесок щомісячно) та за три квартали 2018 року 7371,54грн. (819,06грн. мінімальний внесок щомісячно) (а.с.69).

На підставі даних ІКП податковим органом було сформовано податкову вимогу про сплату (недоїмки) від 18.12.2018р. №Ф-122, відповідно до якої позивачу визначено до сплати 15481,01грн. єдиного соціального внеску (а.с.9).

У зв'язку з тим, що станом на 01.01.2018р. за ФОП ОСОБА_1 рахувалась переплата по єдиному соціальному внеску в сумі 338,53грн., станом на 02.04.2019р. за її мінусом заборгованість позивача складає 15481,01грн. (а.с.69).

Не погоджуючись із прийнятою вимогою про сплату боргу, позивач звернулася з даним позовом до суду.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати і повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010р. №2464-VI (далі Закон №2464-VI).

Відповідно до статті 1 Закону №2464-VI (тут і надалі положення Закону наведені в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Законом України від 06.12.2016р. №1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 01.01.2017р., зокрема щодо обов'язковості визначення бази нарахування єдиного соціального внеску в разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI).

В силу п.5 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016р. №1801-VIII, установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 року - 3200,00грн., з 1 січня 2018 року - 3723 грн.

Згідно з ч.5 ст.8 Закону №2464-VI для зазначеної категорії платників встановлена обов'язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування.

Право на звільнення від сплати єдиного внеску у 2017-2018 роках за себе мали фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (ч.4 ст.4 Закону №2464).

Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями не передбачено. При цьому, фактичне не здійснення підприємницької діяльності та відповідно відсутність доходів згідно вимог законодавства, що чинне з 01.01.2017р. не звільняє платника від сплати єдиного внеску.

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Враховуючи обов'язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, зобов'язані сплатити до 09.02.2018р. за звітний 2017 рік, щонайменше 8448грн. (3200.00*12*22%).

Крім того, з прийняттям Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесені зміни до Закону №2464-VI, що діють з 01.01.2018р., зокрема щодо строків сплати зобов'язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Так, з 01.01.2018р. всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464-VI категорії страхувальників, зобов'язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз.3 ч.8 ст.9 Закону №2464-VI).

Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017р. №2246-VIII, установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2018 - 3723,00 грн.

Таким чином, щоквартальний платіж складає 2457,18 грн. (3723,00*3*22%).

Статтею 6 Закону №2464-VI, визначено обов'язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

В силу ст.13 Закону №2464-VI та розділу VI Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015р. №449 органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

В ч.3 ст.25 Закону №2464-VI визначено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (ч.4 ст.25 Закону №2464-VI).

Згідно з ч.16 ст.25 Закону №2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Зважаючи на викладені обставини, суд доходить висновку про те, що відповідачем у відповідності з указаними положеннями чинного законодавства нараховано позивачу єдиний внесок у розмірі 15819,54грн. за 2017-2018 роки та, враховуючи переплату в розмірі 338,53грн., правомірно виставлено вимогу про сплату такого боргу в сумі 15481,01грн.

Не погоджуючись з вимогою податкового органу позивач зазначає, що фактично припинила здійснювати підприємницьку діяльність ще у 2016 році. Проте, відповідно до ч.8 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15.05.2003р. № 755-IV фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Таким чином, з огляду на зазначені норми Закону, припинення підприємницької діяльності пов'язано з позбавленням статусу підприємця внаслідок внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Натомість, згідно ідентифікаційних даних, що містяться в матеріалах справи, державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 була проведена 03.10.2018р. за її власним рішенням (а.с.32). Вказана обставина не заперечується і самим позивачем.

Таким чином, посилання щодо не здійснення нею підприємницької діяльності з 2016 року не є підставою для звільнення її від сплати єдиного внеску з 01.01.2017р. Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що позивач відноситься до категорії осіб, звільнених від сплати єдиного соціального внеску відповідно до закону.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З наведених вище обставин, проаналізувавши зазначені положення нормативно-правових актів, суд доходить висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність свого рішення. Натомість, позивачем не надано суду доказів, які підтверджували б відсутність обов'язку сплачувати недоїмку, що виникла на підставі оскаржуваної ним вимоги.

За таких обставин, суд доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Суд не вирішує питання щодо судових витрат, зважаючи на те, що позивачу відмовлено у задоволенні адміністративного позову, при цьому, докази понесення судових витрат відповідачем у матеріалах справи відсутні, що не суперечить статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, с.Грушівка Глибоцький район Чернівецька область, 60414).

Відповідач - Головне управління ДФС України у Чернівецькій області (, вул.Героїв Майдану, 200А, м.Чернівці, 58013).

Суддя В.О. Кушнір