Справа № 520/1522/19
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 квітня 2019 р. № 520/1522/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Зоркіна Ю.В.

при секретарі судового засідання Пройдак С.М.,

у присутності

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,61118, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) до Головного управління Держпраці у Київській області (вул. Вавілових, буд. 10, м. Київ, 04060, ) про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд : визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 1625/1488/АВ/МГ/ФС-747, складену 26.12.2018 року першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Київській області ОСОБА_3, якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) накладено штраф у розмірі 186150.00 грн. (сто вісімдесят шість тисяч сто пятдесят гривень) 00 коп.; визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № КВ1625/1488/АВ/іп/ФС-748, складену 25.12.2018 року першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Київській області ОСОБА_3, якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) накладено штраф у розмірі 3723.00 грн. (три тисячі сімсот двадцять три гривні) 00 коп.; витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 19.02.2019 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання по справі.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав у повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити, пославшись на те, що висновки відповідача є помилковими, зробленими без повного з'ясування обставин справи та їх аналізу у відповідності до вимог чинного законодавства

У відзиві на адміністративний позов, відповідач позовні вимоги не визнав, просив позов залишити без задоволення, з тих підстав, що при вчиненні оскаржуваних дій та прийнятті оскаржуваних рішень фахівці відповідача діяли у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням усіх обставин по справі.

Протокольною ухвалою від 27.03.2019 року у справі закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

На підставі наказу від 13.11.2018 року № 4367 «Про проведення інспекційного відвідування ТЦ «Даринок», направлення на проведення інспекційного відвідування від 14.11.2018 року № 1625 , фахівцями відповідача здійснено вихід на перевірку обєкту, на якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_2

Під час проведення перевірки уповноваженій особі позивача надано вимогу про надання документів від 14.11.2018 року № 1625: свідоцтва про державну реєстрацію, довідки про реєстрацію в органах статистики, паспорту, коду, наказу про призначення керівника, особової картки форми П-2 керівника підприємства, колективного договору, правил внутрішнього трудового розпорядку, штатного розпису, особових справ працівників (в т.ч. заяви, накази про прийом на роботу, повідомлення ДФС, особові картки ф. П-2), посадових інструкцій працівників, книги обліку та руху трудових книжок, трудові книжки, розрахунково-платіжних відомостей та відомостей про виплату заробітної плати працівникам з датою виплати, табелю обліку використання робочого часу, наказів про звільнення працівників та відомості на виплату їм розрахункових коштів, графіку відпустко, журналу з підписами працівників щодо проведеного інструктажу з охорони праці, копій ЦПХ, які було укладено, інших документів (копій) на вимогу, в разі потреби, пояснень щодо ведення робіт, а також щодо кількості працівників (з прізвищами) залучених до роботи за період з 01.08.2018 року; термін подачі документів 15.11.2018 року до 14-00 (а.с.61-62).

За результатом розгляду наданих документів (а.с.27 зворотній бік) складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 15.11.2018 року № КВ 1625/1488/АВ, яким зафіксовано порушення вимог ч.1,2 ст.72, ч. 4 ст.73 КЗпП України, ч.ч.1,2 ст.107 КЗпП України, ч.1 ст.21, ч.1 ст.24 КЗпП України, ч.2 ст.48, п.2.5 гл.2, пп. «б» п.7.1.гл.7 Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників ведення трудових книжок, ч.4 ст.79 КЗпП України (а.с.75-87)

Не погодившись з висновками акту перевірки, позивач подала зауваження до акту інспекційного відвідування (а.с.39).

Листом від 17.12.2018 року № 4.3/2/18/17471 (а.с.88) позивачку повідомлено про місце день та час розгляду справи про накладення штрафу та 26.12.2018 року винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 1625/1488/АВ/МГ/ФС-747, якою на позивача накладено штраф у розмірі 186150.00 грн.; № КВ1625/1488/АВ/іп/ФС-748, якою на позивача накладено штраф у розмірі 3723.00 грн..

Перевіряючи оскаржувані рішення відповідача на відповідність приписам ч.2 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

Постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 1625/1488/АВ/МГ/ФС-747, якою на позивача накладено штраф у розмірі 186150.00 грн. за порушення вимог ч.1,2 ст.72 , ч.4 ст.73 КЗпП України, ч.ч.1,2 ст.107 КЗпП України.

Із дослідженого в судовому засіданні акту перевірки (а.с.84) в становлено, що під інспекційного відвідування фахівцями відповідача виявлено , що працівники позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 працювали повний робочий день 14.10.2018 року та 15.10.2018 (вихідний день) та відповідно до відомостей нарахування коштів та розрахунково-платіжних відомостей за жовтень 2018 року заробітна плата за цей день у подвійному розмірі їм не виплачена.

Із долучених до матеріалів справи розпоряджень про прийняття працівників на роботу, табелів обліку робочого часу встановлено, що позивачка використовує підсумований облік робочого часу з підсумованим періодом місяць.

Відповідно до п.7-11 Методичних рекомендацій щодо застосування підсумованого обліку робочого часу, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.04.2006 року № 138 при підсумованому обліку робочого часу графіки роботи (змінності) мають розроблятися таким чином, щоб тривалість перерви в роботі між змінами була не меншою подвійної тривалості часу роботи в попередній зміні (включаючи перерву на обід) (частина перша ст. 59 КЗпП), тривалість щотижневого безперервного відпочинку повинна бути не меншою, як сорок дві години (ст. 70 КЗпП). Призначення працівника на роботу протягом двох змін підряд забороняється (частина друга ст. 59 КЗпП). В окремих випадках тривалість щоденного (міжзмінного) відпочинку може бути скорочена, але не менше, як 12 годин на добу. Час, відпрацьований понад нормальну тривалість робочого часу, визначається як різниця між фактично відпрацьованим часом роботи згідно табелю обліку робочого часу та нормою тривалості робочого часу за обліковий період. Кількість додаткових вільних від роботи днів визначається шляхом ділення часу, відпрацьованого понад норму тривалості робочого часу, на нормальну тривалість робочого дня. Графіками роботи на обліковий період мають бути передбачені дні щотижневого відпочинку. У місячному та інших облікових періодах, що перевищують місяць, кількість вихідних днів за графіками роботи (змінності) не повинна бути меншою, ніж кількість повних тижнів цього облікового періоду. Робота у визначені вихідні дні компенсується у порядку передбаченому законодавством (ст. 72 КЗпП). При підсумованому обліку робочого часу час, відпрацьований понад норму тривалості робочого часу за обліковий період, вважається надурочним і оплачується згідно зі ст. 106 КЗпП. Робота понад норму робочого часу, передбаченого графіком в окремі дні, тижні, місяці облікового періоду, при збереженні норми робочого часу за обліковий період, не є надурочною роботою. Переробіток норми робочого часу, що виникає в окремі дні при підсумованому обліку, може компенсуватися додатковими днями відпочинку або відповідним зменшенням тривалості роботи в інші дні облікового періоду.

У разі підсумованого обліку робочого часу робота у святкові та неробочі дні (ст. 73 КЗпП) за графіком включається в норму робочого часу за обліковий період, установлену на підприємстві. Години роботи, що перевищуюсь цю норму, вважаються надурочними і оплачуються в подвійному розмірі. Тому під час підрахунку надурочних годин у випадку підсумованого обліку робочого часу робота у святкові і неробочі дні, проведена понад установлену на підприємстві норму робочого часу, за обліковий період не враховується, оскільки вона вже оплачена в подвійному розмірі.

Із долученого до матеріалів справи табелю обліку робочого часу за жовтень 2018 року (а.с.66), судом встановлено, що тривалість робочого часу працівників позивачки складала 127.5 годин на місяць, при цьому ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 фактично відпрацювали 136 годин.

Згідно зі статті 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.

Статтею 73 КЗпП встановлені святкові дні. У дні, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допускаються роботи, припинення яких неможливе через виробничо-технічні умови (безперервно діючі підприємства, установи, організації), роботи, викликані необхідністю обслуговування населення. У ці дні допускаються роботи із залученням працівників у випадках та в порядку, передбачених статтею 71 цього Кодексу. Робота у зазначені дні компенсується відповідно до статті 107 цього Кодексу.

Відповідно до статті 107 КЗпП робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплати у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Із долучених до матеріалів справи податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (а.с.107-108), графіків роботи та обліку робочого часу, розрахунково-платіжної відомості (а.с.66,67) судом встановлено, що оплата за роботу в вихідний (святковий) день працівникам ОСОБА_5М, ОСОБА_6, ОСОБА_8 проведена у подвійному розмірі.

Судовим розглядом також встановлено, що працівникам ОСОБА_4П та ОСОБА_7 робота у вихідний день (15.10.2018 року) компенсована додатковими днями відпочинку (а.с.110-112)

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в цій частині вимог позов підлягає задоволенню.

Постанова № КВ1625/1488/АВ/іп/ФС-748, якою на позивачку накладено штраф у розмірі 3723.00 грн. за порушення ч.1 ст.21, ч.1 ст.24 КЗпП України, ч.2 ст.48, п.2.5 гл.2, пп. «б» п.7.1.гл.7 Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників ведення трудових книжок, ч.4 ст.79 КЗпП України

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а роботодавець виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Для його оформлення може бути використана типова форма № П-1 «Наказ (розпорядження) про прийняття на роботу», затверджену наказом Держкомстату від 5 грудня 2008 р. № 489

Частиною першою статті 24 КЗпП України встановлено виключні випадки, додержання письмової форми трудового договору: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Так, відповідно до частини третьої статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судовим розглядом встановлено, що прийняття працівників оформлено позивачкою відповідними розпорядженнями, які містять основні відомості про умови праці, в тому числі посадовий оклад, режим роботи, тривалість робочого тижня, назву професії та підписані позивачкою та працівниками (а.с.28-32)

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного звязку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із пятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Матеріалами справи (а.с.33-38) підтверджено повідомлення фіскального органу про укладення трудових договорів з працівниками.

У ст. 48 КЗпП України встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад пять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Порядок ведення трудових книжок визначається постановою КМУ «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 р. № 301, відповідно до п. 2 якої при влаштуванні на роботу працівники зобовязані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Без трудової книжки приймаються на роботу тільки ті особи, які працевлаштовуються вперше. Трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під підпис в журналі обліку. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства.

Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Мінюсту, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58 в частині ведення трудових книжок роботодавцями підприємцями чи роботодавцями фізичними особами теж небагатослівна.

Якщо брати до уваги її останні норми, то у п. 2.21-1 Інструкції № 58 встановлено, що трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, повязану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників.

Оскільки роботодавці-фізичні особи-підприємці не приймають у працівників трудові книжки на зберігання, то слід дійти висновку, що на них не покладено обовязку оформлення та ведення Книги обліку руху трудових книжок та вкладишів до них.

Із долучених до матеріалів справи документів, судом встановлено, що під час проведення перевірки трудові книжки працівників відповідачем не вивчалися, отже висновок про порушення вимог п.2.5 гл.2 Інструкції № 58 (не ознайомлення працівників із записами у трудовій книжці) суд вважає не доведеним.

Статтею 74 КЗпП встановлено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої приналежності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Відповідно до ч.4 ст.79 КЗпП черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництв, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Відповідно до п.20 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робочих і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених Постановою Державного комітету СРСР по труду й соціальним питанням №213 від 20.07.84 графік відпусток складається на кожний календарний рік не пізніше 5 січня поточного року і доводиться до відома всіх робітників і службовців.

На час проведення інспекційного відвідування, розгляду справи у суді графік черговості надання відпусток на 2018 рік позивачем не наданий.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що в цій частині вимог позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст.7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку, визначеному ст.139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 1625/1488/АВ/МГ/ФС-747 від 26.12.2018 року Головного управління Держпраці у Київській області.

В іншій частині вимог позов залишити без задоволення

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі рішення виготовлено 22.04.2019

Суддя Зоркіна Ю.В.