Справа № 804/3676/18
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 804/3676/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 року (суддя Букіна Л.Є., повний текст рішення складений 06.08.2018) в адміністративній справі

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення,-

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 02.01.2018: № , № , № , вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.01.2018 № Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не перерахованого єдиного внеску від 02.01.2018 № .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт від 20.11.2017 № 25592/04-36-13-05/НОМЕР_5.

В ході перевіркою встановлено порушення з боку позивача: пп. 5 п. 293.4 ст. 293, пп. 296.5.5 п. 296.2 ст. 296 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено єдиний податок за результатами діяльності за 1 квартал 2016 року у сумі 19665, 22 грн.; п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, з урахуванням вимог п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб від провадження господарської діяльності на загальну суму 28802,35 грн.; п. 163.1 ст. 163, ст. 176, з урахуванням п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого занижено військовий збір на загальну суму 2400,19 грн.; п. 2 ч.1 ст. 7, п. 5 ст. 8, п. 2 ст. 9 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено єдиний внесок на загальну суму 35202,88 грн.

Підставою для встановлення вказаних порушень слугували висновки податкового органу про: надання позивачем послуг юридичним особам - не платникам єдиного податку по медикаментозному забезпеченню населення та не відображення відповідних сум доходів від надання таких послуг у податковій декларації платника єдиного податку; ненадання письмових пояснень щодо залишків товару станом на 01.01.2017 та, як наслідок, не підтвердження понесених витрат за 2016 рік; віднесення до складу інших витрат вартість сплаченої оренди, відшкодування комунальних послуг за нежитлове приміщення, земельний податок за нежитлове вбудоване приміщення під аптечний пункт до початку здійснення господарської діяльності у вказаному приміщенні та, як наслідок, не пов'язаністю вказаних витрат з отриманням доходу за період з 22.04.2016 по 31.10.2016; віднесення до складу інших витрат вартість сплачених відсотків банку за кредитним договором, не пов'язаних з веденням господарської діяльності.

На підставі акта перевірки ГУ ДФС у Дніпропетровській області прийняті:

- податкове повідомлення-рішення від 02.01.2018 № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем: «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у сумі 36002,94 грн. (за податковим зобов'язаннями - 28802,09 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 7200,59 грн.);

- податкове повідомлення - рішення від 02.01.2018 № , яким збільшено грошове зобов'язання за платежем: «єдиний податок з фізичних осіб» у сумі 24581,53 грн. (за податковим зобов'язаннями - 19665,22 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4916,31 грн.);

- податкове повідомлення-рішення від 02.01.2018 № , яким збільшено грошове зобов'язання з військового збору в загальній сумі 3000,24 грн. (за податковим зобов'язаннями - 2400,19 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 600,05 грн.);

- вимогу від 02.01.2018 № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 35202,88 грн.

- рішення від 02.01.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 3520,29 грн.

Надаючи оцінку оскаржуваним рішенням податкового органу, суд апеляційної інстанції виходить із встановлених обставин, згідно з якими основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 є роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах. Позивач є платником ПДВ на підставі свідоцтва від 11.04.2016 № 200263256. У період з 01.04.2014 по 30.03.2014 перебувала на загальній системі оподаткування, з 01.05.2014 по 30.06.2014 - на спрощеній системі оподаткування, з 01.07.2014 по 30.06.2015 - на загальній системі оподаткування. У періоді з 01.07.2015 по 31.03.2016 позивач здійснювала діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування і була платником єдиного податку, єдиного соціального внеску, у період з 01.04.2016 по 31.12.2016 оподаткування одержаних доходів від провадження діяльності здійснювала на загальній системі оподаткування та була платником податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, податку на додану вартість, податку на доходи найманих працівників, єдиного соціального внеску та військового збору.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до ст. 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Пунктом 291.3 статті 291 Податкового кодексу України встановлено право юридичної особи чи фізичної особи-підприємця самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються відповідно до пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України на групи платників єдиного податку, зокрема: друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

- не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

- обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

У разі порушення умов перебування на другій групі платників єдиного податку, передбачених п. 2 пп. 291.4 ст. 291 ПКУ, така особа зобов'язана:

- перейти на сплату інших податків і зборів з першого числа місяця, що настає за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність (п. 9 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПКУ). Фактично, такий порядок переходу вважається відмовою від спрощеної системи оподаткування. При цьому для відмови суб'єкту господарювання не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку нового календарного кварталу (року) слід подати до контролюючого органу відповідну заяву (п. 298.2 ст. 298 ПКУ);

- до отриманого доходу за договором надання послуг юридичній особі застосувати ставку єдиного податку в розмірі 15% (п. 293.4 ст. 293 ПКУ);

- відобразити в податковій декларації окремо такі доходи (пп. 296.5.5 п. 296.5 ст. 296 ПКУ).

Судом першої інстанції вірно встановлено, матеріалами справи підтверджується, що у перевіреному податковому періоді позивачем було укладено низку договорів: з Виконавчим комітетом Жовтоводської міської ради від 21.01.2016 № 9, згідно з яким позивач прийняв на себе зобов'язання по забезпеченню медикаментами за рецептами лікарів для пільгових категорій хворих населення м. Жовті Води в межах планових призначень на 2016 рік відповідно до рішення міської ради від 23.12.2015 № 19-3(І)/УТІ «Про затвердження витрат по заходам «Державної цільової програми радіаційного і соціального захисту населення м. Жовті Води на 2013-2022 роки» на 2016 рік» та помісячного розпису асигнувань на 2016 рік; з ДЗ «СМСЧ № 9 МОЗ України» від 09.02.2016 № 8/16, за умовами якого позивач приймає на себе зобов'язання по забезпеченню медикаментами за рецептами лікарів громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами, а замовник приймає на себе зобов'язання по відшкодуванню всієї вартості придбаних медикаментів за рецептами лікарів для визначеної категорій населення за рахунок коштів місцевого бюджету м. Жовті Води; з ДЗ «СМСЧ № 9 МОЗ України» від 09.02.2016 № 9/16, згідно з яким позивач зобов'язується забезпечити медикаментами за рецептами лікарів хворих на хронічну ниркову недостатність, які потребують гемодіалізу, а замовник відшкодувати вартість лікарських препаратів за рахунок коштів місцевого бюджету м. Жовті Води; з ПАТ «Страхова компанія «Інгруп» від 02.11.2015 № 02-11/2015, відповідно до якого позивач взяла на себе зобов'язання виконувати комплекс робіт, пов'язаних з наданням фізичним особам, застрахованим з ПАТ «Страхова компанія «Інгруп» по договору добровільного страхування медичних витрат, договору добровільного медичного страхування (безперервного страхування здоров'я), а саме: надання медичних препаратів та лікарських засобів при умові їх наявності в аптеці на підставі рецептів, вимог-рецептів, встановленого зразка, тоді як замовник зобов'язується здійснювати оплату наданих застрахованим особам медикаментів.

Відповідно до вказаних договорів ФОП ОСОБА_1 були виписані акти виконаних робіт, рахунки на оплату. Зарахування грошових коштів у загальній сумі 131101,45 грн. в якості відшкодування вартості медикаментів від зазначених юридичних осіб відбувалося у І кварталі 2016 року, що підтверджується банківською випискою по рахунку № 5.

Суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення № , оскільки з 01.04.2016 позивач перейшла на загальну систему оподаткування, проте у порушення вимог пп. 5 п. 293.4 ст. 293, пп. 296.5.5 п. 296.5 ст. 296 Податкового кодексу України у податковій декларації за І квартал 2016 року окремо не відобразила такі доходи із застосуванням до них ставки єдиного податку у розмірі 15 %.

Доводи позивача з приводу того, що вона не надавала послуги юридичним особам, а здійснювала відпуск лікарських засобів і товарів медичного призначення у спеціалізованих магазинах за рецептами лікарів судом першої інстанції до уваги не прийняті, оскільки визначальною ознакою у вказаних правовідносинах є факт отримання неоподаткованого доходу, а не спосіб, у який провадить свою господарську діяльності позивач. За таких обставин, висновки податкового органу про заниження позивачем єдиного податку у розмірі 19665,22 грн. (131101,45 * 15%) у І кварталі 2016 року відповідають фактичним обставинам справи.

Проте суд апеляційної інстанції вказує на помилковість такого висновку суду першої інстанції, адже зі змісту Акту перевірки вбачається, що вказане податкове повідомлення-рішення прийнято податковим органом у зв'язку з тим, що позивач надавала послуги юридичним особам - не платникам єдиного податку, по медикаментозному забезпеченню населення, що є порушенням умов перебування фізичної особи-підприємця, яка застосовує спрощену систему оподаткування, передбачених пп. 2 п. 291.4 ст. 291 ПК України.

Надаючи оцінку обґрунтованості вказаних висновків відповідача, суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами ст. 14 Податкового кодексу України постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

З метою оподаткування постачанням послуг, зокрема є:

а) досягнення домовленості утримуватися від певної дії або від конкуренції з третьою особою чи надання дозволу на будь-яку дію за умови укладення договору;

б) постачання послуг за рішенням органу державної влади чи органу місцевого самоврядування або в примусовому порядку;

в) постачання послуг іншій особі на безоплатній основі;

г) передача результатів виконаних робіт, наданих послуг платнику податку, уповноваженому згідно з договором вести облік результатів спільної діяльності без утворення юридичної особи, а також їх повернення таким платником податку після закінчення спільної діяльності;

ґ) передача (внесення) виконаних робіт, наданих послуг як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також повернення послуг;

д) постачання послуг з розміщення знаку відповідної торгової марки або самого товару чи послуги в кінофільмі, серіалі або телевізійній програмі, які є візуальними (глядачі лише бачать продукт або знак торговельної марки, продукт чи торговельна марка згадується у розмові персонажа; товар, послуга чи торговельна марка органічно вплітаються в сюжет і є його частиною).

Продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законодавцем чітко визначені критерії, які дають можливість віднести ту чи іншу господарську операцію до постачання послуг. При цьому умови укладених між позивачем та юридичними особами договорів на забезпечення населення лікарськими засобами не містять ознаки постачання послуг вказаним контрагентам.

В судовому засіданні встановлено, відповідачем не заперечується, що позивач здійснював безоплатний відпуск лікарських засобів окремим верствам населення, за що в подальшому отримував компенсаційні виплати. При цьому право власності на ці лікарські засоби переходило від позивача до громадян, а не до юридичних осіб, а тому у даному випадку відбувався продаж товару саме фізичним особам.

Крім того, судом першої інстанції не досліджено, що випуск лікарських засобів та товарів медичного призначення у спеціалізованих магазина, тобто аптеках та їх структурних підрозділах, на виконання умов ліцензування згідно з наказом МОЗ України № 723 від 31.10.2011 «Ліцензійні умови впровадження господарської діяльності з виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами», регулюється наказом МОЗ України № 360 від 19.07.2005 «Про затвердження Правил виписування рецептів на лікарські засоби і вироби медичного призначення, порядку відпуску лікарських засобів і виробів медичного призначення з аптек та їх структурних підрозділів. Інструкції про порядок зберігання, обліку та знищення рецептурних бланків». Алгоритм відпуску лікарських засобів за рецептами лікаря, встановлений у вказаному наказі, є обов'язковим для всіх аптек та аптечних підрозділів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 02.01.2018 № є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № , судом встановлено, що підставою його прийняття стали висновку податкового органу про заниження позивачем чистого оподаткованого доходу у зв'язку з безпідставним включенням до складу інших витрат вартість сплаченої оренди, відшкодування комунальних послуг і сплату земельного податку за нежитлове приміщення за адресою: Дніпропетровська область, м. Жовтні води, вул. Кропоткіна, 16.

Статтею 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, віднесено:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг),купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;- суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Суд першої інстанції вірно встановив, що приміщення перейшло у користування ФОП ОСОБА_1 22.04.2016 згідно з актом приймання-передачі орендованого майна за договором від 22.04.2016 № 12/02-5996-ОД, проте використовуватися позивачем у безпосередній господарській діяльності почало у листопаді 2016 року.

Разом з тим, судом першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги, що до ліцензійних умов по здійсненню роздрібної торгівлі лікарськими засобами відноситься, зокрема, підтвердження права користування відповідним нерухомим майном, а тому витрати, за висновком суду апеляційної інстанції, понесені позивачем у період з квітня по листопад 2016 року на оренду та утримання нежитлового приміщення, так само як користування кредитними коштами для забезпечення приведення цього приміщення до належної експлуатації, здійснювалося позивачем для забезпечення власної господарської діяльності. Докази понесених витрат містяться в матеріалах справи.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивачем неправомірно віднесено до інших витрат суму, сплачену за оренду землі, адже аналіз положень статті 167 Податкового кодексу України дає можливість дійти висновку, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, не відносяться податок на майно.

Згідно з пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Проте, оскаржуване податкове повідомлення-рішення не дає можливість обрахувати суму нарахованого зобов'язання у вказаній частині та перевірити чи включалися ці прошення до ППР при обрахунку основного зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій.

Також помилковим є висновок суду першої про правомірність та обґрунтованість доводів податкового органу щодо ненадання позивачем письмових пояснень про залишки товару станом на 01.01.2017 та, як наслідок, не підтвердження понесених витрат за 2016 рік.

Матеріалами справи підтверджується, що до складу витратної частини у 2016 році позивачем включено вартість придбаних фармацевтичних препаратів у сумі 170114,61 грн., відповідно до чеків РРО за період з 28.12.2016 по 31.12.2016 встановлено продаж товару на суму 19167,05 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що ані під час проведення перевірки, ані під час судового розгляду справи позивач так і не надавай жодної інформації щодо залишків ТМЦ на початок 2017 року, а тому висновок відповідача щодо завищення позивачем витрат за 2016 рік на суму 150947,56 грн. (170114,61-19167,05) відповідає фактичним обставина справи.

У спростування висновку суду першої інстанції колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

В ході перевірки податковим органом встановлено, що фармацевтичні препарати на загальну суму 170114,61грн. були придбані з метою виконання укладених договорів та забезпечення виконання ліцензійних умов проведення господарської діяльності. Реалізація частини товару підтверджується чеками РРО на загальну суму 19167,05 грн., а також банківською випискою по рахунку позивача, яка підтверджує компенсацію витрат на продаж лікарських засобів пільговим верствам населення.

При цьому в ході перевірки посадовими особами контролюючого органу не було взято до уваги документи, які дають можливість встановити обсяг придбаних та реалізованих ТМЦ, з урахуванням залишку.

При цьому суд першої інстанції вірно звернув увагу, що також не спростовується податковим органом, що чинне законодавство не зобов'язує платника податку, який перебуває на спрощеній системі оподаткування, вести облік залишків товарних запасів.

З огляду на викладене, висновок податкового органу та суду у вказаній частині є необґрунтованим, а податкове повідомлення-рішення № від 02.01.2018 таким, що підлягає скасуванню.

Враховуючи, що податкове повідомлення-рішення від 02.01.2018 № , рішення про застосування штрафних санкцій № та вимога № Ф- від 02.01.2018 прийняті відповідачем на підставі необґрунтованих та неправомірних висновків, останні також мають протиправний характер та підлягають скасуванню.

Суд першої інстанції при ухваленні судового рішення допустив невірне застосування норм матеріального права, що тягне за собою його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 року в адміністративній справі № 804/3676/18 скасувати.

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 02.01.2018: № , № , № , вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.01.2018 № Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не перерахованого єдиного внеску від 02.01.2018 № .

Стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у розмірі 2557 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят сім) грн. 75 коп.

Постанова суду набирає законної сили з 23 квітня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 23 квітня 2019 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров