Справа № 200/5501/19-а
Суддя: Логойда Т. В.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

22 квітня 2019 р. Справа №200/5501/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Логойда Т.В., перевіривши виконання вимог законодавства при подачі позовної заяви державного підприємства «Торецьквугілля» до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання недійсним акту перевірки,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2019 року державне підприємство «Торецьквугілля» звернулося до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просило визнати недійсним акт Головного управління ДФС у Донецькій області від 29 грудня 2018 року №621/05-99-43-08 про результати перевірки своєчасності сплати грошового зобов’язання по рентній платі за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення та земельного податку державним підприємством «Торецьквугілля».

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) у пункті 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року (заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria, заява № 7360/76) зазначив, що поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається судом, встановленим законом, орган, який, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 5 вказаного Кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб’єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Позивач оскаржував акт перевірки, вважаючи його рішенням суб’єкта владних повноважень.

Статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України надано визначення термінів, згідно з пунктами 18 та 19 частини 1 якої:

нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб’єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування;

індивідуальний акт - акт (рішення) суб’єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Акт перевірки є службовим документом, який стверджує факт проведення відповідної перевірки з певних питань і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог відповідного законодавства чи відсутність таких порушень.

На підставі акту перевірки можуть прийматися рішення щодо прав та обов’язків певних осіб, які є рішеннями суб’єкта владних повноважень.

Отже, акти перевірки є документами, що складаються посадовими чи службовими особами суб’єктів владних повноважень при оформленні матеріалів перевірок і фіксують будь-які встановлені факти порушення/відсутність порушення відповідного законодавства.

Акти перевірки не є рішеннями суб'єкта владних повноважень, не спричиняють виникнення будь-яких прав і обов'язків юридичних чи фізичних осіб або суб'єктів владних повноважень, а отже, не породжують правовідносини, що можуть бути предметом спору, який підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Отже вирішення спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, яка встановлена статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України; спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року в справі № К/9901/8185/18, які відповідно до ч. 5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 170, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті провадження в справі за позовом державного підприємства «Торецьквугілля» до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання недійсним акту перевірки.

Роз’яснити позивачеві, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції господарського суду в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 256 КАС України, і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом п’ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 22 квітня 2019 року.

Суддя Логойда Т. В.