Справа № 2040/5706/18
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 р.Справа № 2040/5706/18
Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Чалого І.С. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

представника відповідачів - Шевченко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року (суддя Рубан В.В.; м. Харків; повний текст рішення складено 20.12.2018 року) по справі № 2040/5706/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮМІЄЛЬ"

до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЮМІЄЛЬ" (далі по тексту - позивач, ТОВ "ЛЮМІЄЛЬ"), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 20.06.2018 р. № 804929/39368564 про відмову в реєстрації податкової накладної № 4 від 01.03.2018 та рішення комісії Державної фіскальної служби України з питань розгляду скарг від 06.07.2018 № 16898/39368564/2, яким відмовлено в реєстрації податкової накладної № 4 від 01.03.2018 року на суму 76 403,63 грн.;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮМІЄЛЬ" (код 39368564) № 4 від 01.03.2018 р. на суму 76 403,63 грн.;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮМІЄЛЬ" сплачений судовий збір у сумі 3524 (три тисячі п`ятсот двадцять чотири) грн. 00 коп. та інші судові витрати по справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року клопотання представника відповідача Державної фіскальної служби України - задоволено.

Залучено в якості другого відповідача - Головне управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮМІЄЛЬ" до Державної фіскальної служби України ) про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року адміністративний позов ТОВ "ЛЮМІЕЛЬ" - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 20.06.2018 р. № 804929/39368564 про відмову в реєстрації податкової накладної № 4 від 01.03.2018, рішення комісії Державної фіскальної служби України з питань розгляду скарг від 06.07.2018 № 16898/39368564/2, яким відмовлено в реєстрації податкової накладної № 4 від 01.03.2018 року на суму 76 403,63 грн.

Зобов`язано Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮМІЄЛЬ" ) № 4 від 01.03.2018 р. на суму 76 403,63 грн.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮМІЄЛЬ" (61032, м. Харків, с. Плиткове, буд. 13, ідентифікаційний номер 39368564) судовий збір у розмірі 3524 грн. 00 коп. ( три тисячі п`ятсот двадцять чотири гривні), в тому числі 1762 грн. 00 коп. (тисяча сімсот шістдесят дві гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (04053, м.Київ, Львівська площа, 8, ідентифікаційний номер 39292197), 1762 грн. 00 коп. (тисяча сімсот шістдесят дві гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м.Харків, вул. Пушкінська, 46, ).

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮМІЄЛЬ" (61032, м. Харків, с. Плиткове, буд. 13, ідентифікаційний номер 39368564) витрати на правничу допомогу у розмірі 6400 грн. 00 коп. ( шість тисяч чотириста гривень) , в тому числі 3200 грн. 00 коп. (три тисячі двісті гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (04053, м.Київ, Львівська площа, 8, ідентифікаційний номер 39292197),3200 грн. 00 коп. (три тисячі двісті гривень ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ).

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Відповідачем - Головним управлінням ДС у Харківській області, подано апеляційну в якій, посилаючись на прийняття судового рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, з викладенням в ньому висновків, які не відповідають обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову - відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач, з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 117, якою затверджено новий порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в єдиному реєстрі податкових накладних, та встановлено перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної та підстави, за яких може бути відмовлено у реєстрації, вказує, що суд першої інстанції не вірно визначив предмет доказування у справі, адже предметом доказування є не дослідження господарських операцій, а відповідність наданих платником податків документів вичерпному переліку визначеному у постанові Кабінету Міністрів України № 117 від 21.02.2018.

Також апелянт не погоджується із судовим рішенням в частині стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6400 грн., посилаючись на те, що: позивачем до суду наданий договір, з положень якого неможливо встановити зміст фактично наданих адвокатом послуг, пов'язаних із супроводженням даної справи; позивачем не надано жодних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, пов'язаних з супроводженням даної судової справи, що сплачена або підлягає сплаті, зокрема, не надано звіту про виконану роботу, розрахунку чи акту здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії, доказів оплати послуг адвоката тощо. Надано лише акт прийому-передачі, в якому жодним чином не деталізовано обсяг наданих послуг.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції сторонами у справі не оскаржено.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є юридичною особою, основним видом діяльності якого, зокрема, є неспеціалізована оптова торгівля, основним напрямком якої є торгівля різноманітними продуктами харчування (молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами, м`ясом і м`ясними продуктами, фруктами й овочами, цукром, шоколадом і кондитерськими виробами. кавою, чаєм, какао та прянощами) не горілчаними напоями та торгівля побутовими миючими засобами та засобами особистої гігієни.

У межах здійснення господарської діяльності, позивачем, з урахуванням положень п.201.10 ст.201 ПК України подано на реєстрацію податкову накладну № 4 від 01.03.2018 року на суму 76 304,63 грн., яку надіслано на реєстрацію через Єдине вікно подання електронної звітності ДФС України для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У базі ЄДРПН дана накладна не була зареєстрована, реєстрацію зупинено через необхідність переглянути надані документи та зареєструвати дану податкову накладну у ЄДРПН.

Позивачем на виконання п.56.23 ст. 56 Податкового кодексу України направлено на адресу ДФС України пояснення та всі необхідні документи, які підтверджують реальність здійснення операцій.

Рішенням Комісії ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 20.06.2018 року № 804929/39368564 відмовлено у реєстрації податкової накладної.

Не погодившись з рішенням комісії, позивач оскаржив його в адміністративному порядку та за результатами розгляду скарги, оскаржуване рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення комісії ДФС № 804929/39368564 від 20.06.2018 є необґрунтованим, оскільки платником податків надано всі необхідні документи, які засвідчують факт здійснення господарських операцій за податковою накладною, у реєстрації якої було відмовлено, а тому є таким, що підлягає скасуванню, як і рішення від 06.07.18р. № 16898/39368564/2, прийняте за результатом розгляду скарги позивача.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимоги щодо оформлення податкових накладних, їх видачі та внесення до ЄРПН встановлені ст. 201 Податкового Кодексу України.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Так, згідно п. 201.10. ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України, якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Відповідно до п. 12 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого Постановою КМУ Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 21 лютого 2018 р. № 117 (далі порядок № 177).

Відповідно до п. 13 вказаного Порядку у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складання податкової накладної / розрахунку коригування; 2) порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД / послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена; 3) критерій (ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого (их) зупинено реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

Відповідно до п. 14-16 Порядку перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

Письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у податковій накладній / розрахунку коригування.

Платник податку має право подати письмові пояснення та копії документів до декількох податкових накладних / розрахунків коригування, якщо такі податкові накладні / розрахунки коригування складені на одного отримувача - платника податку за одним і тим самим договором або якщо в таких податкових накладних / розрахунках коригування відображені однотипні операції (з однаковими кодами товарів згідно з УКТЗЕД або кодами послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг).

Письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку подає до ДФС в електронній формі засобами електронного зв'язку, визначеними ДФС, з урахуванням вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 15 цього Порядку, розглядаються комісіями контролюючих органів.

Відповідно до п.19 -22 Порядку комісії контролюючих органів складаються з комісій регіонального рівня (комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників ДФС) та комісії центрального рівня (ДФС).

Зазначені комісії приймають рішення про:

реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі;

відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

Підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є:

- ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено;

- ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку;

- надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

Рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі за формою згідно з додатком 2 підлягає реєстрації в окремому Реєстрі податкових накладних / розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена. Відповідне рішення набирає чинності після реєстрації його в такому Реєстрі.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем виписано податкову накладну № 4 від 01.03.2018 року на загальну суму 76403,63 грн., яка була внесена до Єдиного реєстру податкових накладних для її подальшої реєстрації. Проте, отримано від відповідача квитанції про відмову в реєстрації податкових накладних, з посиланнями на вимоги: п.201.16 ст.201 ПКУ, реєстрація ПН/РК зупинена. ПН/РК відповідає вимогам п.п.1.6 п.1 «Критеріїв ризиковості платника податку». Запропоновано надати пояснення та або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків.

Таким чином, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 р. по справі № 822/1817/18.

Позивач не міг передбачити, які ще документи вимагає відповідач, оскільки ним у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної не вказано конкретного критерію ризику та конкретного переліку документів. Комісією ДФС України не було враховано надані позивачем документи на усунення вказаних ризиків.

Так, в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачем на адресу контролюючого органу надіслано пояснення по податковим накладним реєстрацію, яких було зупинено та в подальшому направлено пояснення та повідомлення щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по відмовленим ПН/РК, копії договору та додатку до нього, рахунків на оплату, видаткових накладних, таблиці даних платника податку.

Вказані пояснення та повідомлення отримано Державною фіскальною службою України та збережено на центральному рівні, що підтверджується квитанціями № 1

За результатами розгляду наданих документів контролюючим органом прийнято рішення № 8049929/39368564 від 20.06.2018 року про відмову у реєстрації податкової накладної.

Підставами відмови визначено - ненадання платником податку копій документів: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання, транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи),, у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевих специфікацій, накладні; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність , паспорти якості, сертифікати відповідності) , наявність яких передбачена договором та /або законодавством.

У письмовому відзиві на позовну заяву представник відповідачів посилався на те, що позивачем не було надано жодного документа на підтвердження придбання ТМЦ витрат на його зберігання чи витрати на складські приміщення, де могли зберігатися ТМЦ, вказані у спірних податкових накладних.

Із долучених до матеріалів справи документів судом встановлено, що між позивачем та Державним підприємством "АРТЕМСІЛЬ" укладено договір купівлі-продажу № 15 від 21.12.2017 року на поставку товару (сіль). У межах вказаного договору позивач здійснив передплату за сіль згідно вищевказаного договору у сумі 56 304,63 грн. ДП "АРТЕМСІЛЬ" виписало податкову накладну на суму 56 304,63 грн.

Відвантаження товару відбулось 23.05.2018 року, що підтверджується рахунком-фактурою № 620238 від 23.05.2018 року, актом приймання-передачі та накладної на перевезення залізничним транспортом

В подальшому придбані ТМЦ реалізовані ТОВ «ЗИЙБЕР» на підставі договору поставки № ЛС-5001 року від 03.01.2018 року.

ТОВ «ЗИЙБЕР» на підставі рахунку від 10.01.208 року здійснило на рахунок позивача передплату у сумі 76 304,63 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 154 від 28.02.2018 року.

Крім того, судовим розглядом встановлено, що не погодившись із рішенням контролюючого органу про відмову у реєстрації податкових накладних подано скарги на відповідні рішення, до яких в тому числі долучено копії сертифікатів відповідності.

Доказів наявності ознак фіктивності в діяльності контрагентів позивача, нікчемності або недійсності угод укладених позивачем з вказаними контрагентами або відсутності реального характеру цих операцій матеріали справи не містять, а відповідачем таких доказів до суду не надано.

Сумніви контролюючого органу, щодо відсутності реальності господарської операції на стадії вирішення питання щодо реєстрації податкової накладної не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

У випадку, якщо існують сумніви до наявності самого факту реальності господарських операцій за відповідними податковими накладними, то надання такої оцінки та висновків можливо за наслідками здійсненої, у встановленому на то податковим законодавством порядку перевірки, а не формування їх передчасно на стадії реєстрації такої податкової накладної. Формування таких висновків в даному випадку є по суті передчасними, та не узгоджуються із правовим регулюванням та способу встановлення порушень платником податків під час формування показників податкової звітності по таким операціям.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідачі, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надали жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості оскаржуваних рішень.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення № 804929/39368564 від 20.06.2018 є необґрунтованим, оскільки платником податків надано всі необхідні документи, які засвідчують факт здійснення господарських операцій за податковою накладною, у реєстрації якої було відмовлено, а тому є таким, що підлягає скасуванню, як і рішення від 06.07.18р. № 16898/39368564/2 прийняте за результатом розгляду скарги позивача.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Державної фіскальної служби України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮМІЄЛЬ" (код 39368564) № 4 від 01.03.2018 р.

Разом з тим, судом першої інстанції помилково в резолютивній частині рішення суду вказано про визнання протиправним та скасування рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 20.06.2018 р. № 804929/39368564 про відмову в реєстрації податкової накладної № 4 від 01.03.2018. так як, таке рішення було прийнято іншим відповідачем - ГУ ДФС в Харківській області, що стверджується матеріалами справи та фактичними обставинами справи, установленими під час судового розгляду.

З метою усунення вказаного недоліку та чіткого визначення суб'єкта винесення спірного рішення, колегія суддів вважає за необхідне внести необхідні зміни до резолютивної частини рішення суду.

З приводу доводів апеляційної скарги стосовно стягнення судом витрат на правничу допомогу у розмірі 6400 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Крім того колегія суддів звертає увагу на положення ч. 6 та ч. 7 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 12, та ст. 17 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 р. № 5076-VI є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги.

Згідно пунктів 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону №5076-VI до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону №5076-VI документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, схвалених Національною асоціацією адвокатів України 09.06.2017 р. (далі - Правила адвокатської етики), формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону № 5076-VI порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

На підтвердження витрат щодо правової допомоги, наданої протягом розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем надано до матеріалів справи докази на підтвердження судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою в розмірі 6400 грн, а саме: копію договору про надання правничої (правової) допомоги № 28/2 від 03.07.2018 року, акт наданих правових послуг від 19.07.2018 року та від 20.11.2018 року та дублікат квитанції № 0.0..1 від 10.09.2018 року, що містяться у матеріалах справи.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 6400,00 грн. пропорційно за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов'язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов'язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 КАС України відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення, є одним із основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Пунктом 4 ч.1 ст.317 КАС України встановлено, що підставою для зміни судового рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на встановлені у справі обставини, беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід змінити виклавши другий абзац резолютивної частини в іншій редакції, а саме: визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДФС у Харківській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 20.06.2018 р. № 804929/39368564 про відмову в реєстрації податкової накладної № 4 від 01.03.2018, рішення комісії Державної фіскальної служби України з питань розгляду скарг від 06.07.2018 № 16898/39368564/2, яким відмовлено в реєстрації податкової накладної № 4 від 01.03.2018 року на суму 76 403,63 грн.

В іншій частині доводи апеляційної скарги висновків суду, з наведених вище підстав, не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року по справі № 2040/5706/18 змінити, виклавши абзац 2 резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 р. по справі № 2040/5706/18 в такій редакції:

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДФС у Харківській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 20.06.2018 р. № 804929/39368564 про відмову в реєстрації податкової накладної № 4 від 01.03.2018, рішення комісії Державної фіскальної служби України з питань розгляду скарг від 06.07.2018 № 16898/39368564/2, яким відмовлено в реєстрації податкової накладної № 4 від 01.03.2018 року на суму 76 403,63 грн.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 року по справі № 2040/5706/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 22.04.2019 року