Справа № 160/1474/19
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2019 року Справа № 160/1474/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
за участі секретаря судового засіданняТрайдук С.В.
за участі: представника позивача: представника відповідача: Буря О.Є. Солодова А.О.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, спірне податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем протиправно, без урахування обставин, що мають значення для прийняття такого рішення та підлягає скасуванню, оскільки, зокрема, позивачем вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання 03.04.2019 року прибули представник позивача та представник відповідача.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд позовні вимоги задоволити, з підстав, що викладені у позовній заяві. Окрім того, представник зазначив, що не погоджується з висновками акта перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Закону при здійсненні розрахунків в іноземній валюті є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючого інспектора, які не мають підтвердження належними доказами.
Представник відповідача у судовому засіданні просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючить на обґрунтування, що викладені у відзиві на позовну заяву.
Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити виходячи з наступного.
Копію наказу контролюючого органу вручено під розписку головному бухгалтеру AT AT "Дніпроазот" ОСОБА_7 17.12.2018.
З направленням на право проведення перевірки ознайомлено під підпис 17.12.2018 головного бухгалтера AT "Дніпроазот"ОСОБА_7.
Перевірку проведено з відома Голови Правління AT "Дніпроазот"ОСОБА_8 та головного бухгалтера AT "Дніпроазот"ОСОБА_7.
Перевіркою встановлено наступні порушення:
- ст.1 Закону України від 23.09.1994 №185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", зі змінами та доповненнями:
- за контрактом №151388 від 12.03.2018, який укладено з компанією DniproAZOT Trade, sro, Чеська Республіка в частині порушення строків надходження виручки в іноземній валюті по строку - 24.10.2018 у сумі 134 118,40 дол. США на 1 день, у сумі 50 000,00 дол. США на 1 день та у сумі 45 700,80 дол.США на 2 дні.
Після ознайомлення із Актом перевірки, AT "Дніпроазот" звернулося до Офісу великих платників податків із письмовими запереченнями на висновки Акту перевірки (вих. № 117/01-6 від 18.01.2019), та просило їх переглянути.
Згідно відповіді Офісу великих платників податків на заперечення (вих. № 5046/10/28-10-46-16-12 від 01.02.2019), яка була надана на адресу AT "Дніпроазот", вимоги підприємства були залишені без задоволення, а висновки проведеної перевірки - без змін.
Вказане податкове повідомлення-рішення AT "Дніпроазот" не оскаржувало в адміністративному порядку.
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.
У березні 2018 року між ПАТ "Дніпроазот", правонаступником якого є AT "Дніпроазот" відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 26.04.2018 p., та компанією «DniproAZOT Trade, s.r.o.», Чеська Республіка, було укладено контракт № 151388 від 12.03.2018 р. (далі - «Контракт № 151388»), згідно з яким AT "Дніпроазот"взяло на себе зобов'язання поставити у строки та на умовах, визначених Контрактом № 151388, на користь компанії «DniproAZOT Trade, s.r.o.» карбамід марки Б (ДСТУ 7312:2013) (надалі - «Продукція»), а компанія «DniproAZOT Trade, s.r.o.» - прийняти та оплатити поставлену Продукцію.
В розділі 13 Контракту № 151388 Сторони визначили, зокрема, банківські реквізити Продавця (AT "Дніпроазот"), а саме:
Згідно п. 2 Додаткової угоди № 2 від 01.06.2018 до Контракту № 151388 від 12.03.2018 реквізити Продавця (AT "Дніпроазот") були змінені та викладені в наступній редакції:
Банковские реквизита:
На виконання вимог Контракту № 151388 AT «ДНІПРОАЗОТ» за період з 12.03.2018р. по 31.10.2018р. відвантажило на адресу компанії «DniproAZOT Trade, s.r.o.» Продукцію на загальну суму 441 636,00 USD.
Поставка Продукції була оформлена наступними вантажними митними деклараціями:
- № 110010/2018/002897 від 27.04.2018 р. на суму 134 118,40 USD;
- № 110010/2018/002899 від 27.04.2018р. на суму 95 700,80 USD;
- № 110010/2018/002988 від 03.05.2018р. на суму 78 777,92 USD;
- № 110010/2018/002989 від 03.05.2018р. на суму 122 982,08 USD;
- № 110010/2018/003093 від 08.05.2018р. на суму 10 056,80 USD.
Граничний строк надходження виручки в іноземній валюті з 24.10.2018 по 04.11.2018.
Розрахунки між AT "Дніпроазот" та компанією «DniproAZOT Trade, s.r.o.» по Контракту № 151388 проводились у безготівковій формі шляхом оплати вартості кожної партії поставленої Продукції на банківський рахунок AT "Дніпроазот"в банку AT «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО».
На виконання умов Контракту № 151388 за кожну поставлену та оформлену вищенаведеними вантажними митними деклараціями партію Продукції компанія «DniproAZOT Trade, s.r.o.» перерахувала на банківський рахунок AT "Дніпроазот" відповідні суми грошових коштів, що підтверджується наступними документами:
а всього: 441 636,00 доларів США.
Як вбачається з SWIFT-повідомлень:
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 p. № № 185/94-ВР виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Виручка резидента за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом) вважається перерахованою на його банківський рахунок за заявою резидента, якщо належна сума врегульована Експортно-кредитним агентством. Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.
Слід зазначити, що грошові кошти у сумі 229819,20 дол. США були своєчасно, 19.10.2018 року та 22.10.2018 року, перераховані контрагентом-нерезидентом на користь AT "Дніпроазот" та надійшли на спеціальний рахунок в уповноваженому банку, що підтверджується відповідними SWIFT-повідомленнями. В подальшому, як зазначено в Акті перевірки, грошові кошти були перераховані на інший рахунок в іноземній валюті, відкритий для AT "Дніпроазот"в цьому ж банку.
Таким чином, грошові кошти, виручка в іноземній валюті у сумі 229 819,20 дол. США, була перерахована нерезидентом на адресу AT "Дніпроазот"у строк, який не перевищив 180 календарних днів.
В свою чергу меморіальні ордери, на які міститься посилання в Акті перевірки, підтверджують перерахування грошових коштів в іноземній валюті не від нерезидента, а вже в межах рахунків в уповноваженому банку. Враховуючи, що грошові кошти від нерезидента по Контракту № 151388 надійшли в уповноважений банк раніше, а саме 19.10.2018 року та 22.10.2018 року відповідно, строки зарахування грошових коштів в іноземній валюті, згідно меморіальних ордерів від 25.10.2018 року та 26.10.2018 року, не можуть вважатися строком надходження валютної виручки від нерезидента компанії «DniproAZOT Trade, s.r.o.» за зовнішньоекономічним контрактом № 151388.
З огляду на вищенаведене, компанія «DniproAZOT Trade, s.r.o.» здійснила своєчасний, в межах законодавчо встановлених строків, та повний розрахунок за поставлену AT "Дніпроазот"по Контракту № 151388 продукцію, порушення валютного законодавства з боку AT "Дніпроазот"допущено не було.
Під час перевірки контролюючому органу в заперечення фактів, викладених в Акті перевірки, Позивачем була надана довідка AT «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» від 24.10.2018 № 31-4460 про зарахування валютної виручки за Контрактом № 151388 та копії відповідних SWIFT-повідомлень.
Відсутність у AT "Дніпроазот"простроченої заборгованості за експортно-імпортними операціями в AT «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» також підтверджується довідкою AT «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» від 24.10.2018 № 31-4460, яка безпідставно не була врахована під час перевірки.
Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.
При застосуванні розрахунків щодо імпортних операцій резидентів у формі документарного акредитиву строк, передбачений частиною першою цієї статті, діє з моменту здійснення уповноваженим банком платежу на користь нерезидента.
Строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку (1392-2007-п), встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України. Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» Порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
У разі якщо резидент звертається до Експортно-кредитного агентства із заявою про невиконання або неналежне виконання нерезидентом його грошових зобов'язань за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом), що стало причиною порушення резидентом строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, зазначені строки призупиняються та пеня в період такого призупинення не стягується. У разі якщо невиконання грошового зобов'язання нерезидентом не підлягає врегулюванню Експортно-кредитним агентством відповідно до законодавства, перебіг зазначених строків поновлюється і пеня нараховується на загальних підставах (у тому числі пеня за період призупинення).
Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Притягнення учасника господарських відносин до господарсько-правової відповідальності можливе лише за наявності в його діях складу господарського правопорушення, що включає в себе: протиправну поведінку суб'єкта господарювання; наявність шкоди; причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою правопорушника і наслідками; вину правопорушника. При відсутності хоча б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.
В даній справі в діях позивача як учасника господарських відносин судом не встановлено протиправної поведінки, наявність збитків державі і вина в порушенні правил здійснення господарської діяльності, виходячи з наступного.
Суд зазначає, що при проведенні перевірки та прийнятті податкового повідомлення-рішення, контролюючий орган зобов'язаний був виходити з того, що застосування пені - це адміністративно-господарська санкція, передбачена Господарським кодексом України.
Відповідно до статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються Господарським кодексом України, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.
Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Таким чином, адміністративно-господарська санкція не повинна застосовуватись автоматично. Натомість, коли платник доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів для вчасної реєстрації накладної, санкція не може бути застосована.
Вказана позиція суду узгоджується з практикою Верховного Суду, яка викладена в постанові від 18 січня 2018 у справі №804/5153/17.
Така практика узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема аналогічна правова позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року «Справа «Компанія «Вестберґатаксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції».
Податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (п.109.1ст.109 ПК України).
Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України (п.109.2 ст.109 ПК України).
Крім того, відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейським судом з прав людини у своїй судовій практиці сформований принцип індивідуальної відповідальності платника податків.
Зокрема, відповідно до пункту 71 Рішення ЄСПЛ у справі "Булвес АД проти Болгарії" "компанія не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків. Такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії - заявника. що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".
Згідно з пунктом 23 Рішення ЄСПЛ у справі "Бізнес Супорт Сен гре проти Болгарії" у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника податку, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим, щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції; однак це не мало б прямого впливу на оподаткування організації-заявиика.
Відповідно до частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Таким чином, на всіх етапах взаємовідносин з нерезидентами дії позивача були правомірними і не суперечить встановленим законодавчими актами правилам здійснення господарської діяльності.
При цьому, Вищий адміністративний суд України акцентував свою увагу на тому, що закон не встановлює перелік конкретних обставин, якими підприємство має довести, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У кожному конкретному випадку, необхідно встановити, чи вжив суб'єкт господарювання всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Як випливає з пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу.
Пунктом 41.1 статті 41 Податкового кодексу України визначено, що контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.
Згідно з пунктом 41.3 вказаної статті встановлено, що повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України. Розмежування повноважень і функціональних обов'язків контролюючих органів визначається законодавством України.
Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Податкового кодексу України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.
В той же час, статтею 6 Податкового кодексу України чітко визначено поняття податків і зборів.
Так, податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу. Збором (платою, внеском) є обов'язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.
Разом з тим, предметом перевірки були порушення у сфері валютного регулювання. Саме за недотримання статті 1 Закону України "Про порядок розрахунків в іноземній валюті", як зазначено в акті перевірки, оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, встановлена фінансова відповідальність, до якої було притягнуто позивача.
Отже, зі змісту (природи) виявлених порушень випливає, що вони не містять у собі ознак (елементів) складу податкового правопорушення, оскільки вони не стосуються відносин, що існують при визначенні державою видів податків, їх введення, справляння, проведення контролю і притягнення до відповідальності за порушення податкового законодавства; вони не стосуються відносин, пов'язаних із вилученням власності.
Таким чином, зміст конкретних обставин і зумовлене ними правозастосування дає підстави вважати, що порушення статті 1 Закону України "Про порядок розрахунків в іноземній валюті", на підставі якого прийняте спірне податкове повідомлення-рішення, відповідно є порушенням валютного законодавства, що підпадають під визначення порушень, за які застосовуються адміністративно-господарські санкції, передбачені статтею 238 Господарського кодексу України, і на них не поширюється штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначається податковим законодавством України.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 04 листопада 2014 року у справі №21-469а14, згідно якої порушення статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" є порушеннями валютного законодавства, що підпадають під визначення порушень, за які застосовуються адміністративні-господарські санкції, передбачені статтею 238 Господарського кодексу України, і на них не поширюються штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначається податковим законодавством.
Враховуючи те, що визначена відповідачем пеня за порушення ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» є адміністративно-господарською санкцією.
Поряд із тим, відповідачем не були враховані дані норми законодавства при прийняті оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.
Європейський суд з прав людини наголошує на необхідності реалізації принципу правової визначеності між платником податку та органом фіскальної служби, який здійснює адміністрування та контроль за сплатою податків та зборів таким платником податків, що відповідає прогнозованості діяльності суб'єкта владних повноважень. Рішення та дії контролюючого органу мають відповідати вимогам закону, й цілком закономірним та очікуваним є сподівання особи на дотримання контролюючим органом цієї вимоги. У разі, якщо особа постраждала від неправомірного рішення та дій контролюючого органу, особа має бути поновлена в своїх порушених правах судом відповідно до положень ст. 13 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначене є "правомірним очікуванням" в світлі практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно положень ст. 75 Кодексу адміністративного судочинства України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
На думку суду, відповідачем не доведено правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов АТ "Дніпроазот" підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
У відповідності до ч.3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1921 грн., що документально підтверджується квитанцією № 5 від 07 лютого 2019 року.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 1921 грн. підлягає стягненню з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби за рахунок бюджетних асигнувань.
На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 03 квітня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Виготовлення рішення у повному обсязі здійснено 15 квітня 2019 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини рішення в судовому засіданні.
Керуючись ст. ст. 139, 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 15 квітня 2019 року.

Суддя С. В. Прудник