Справа № 340/306/19
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/306/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі відповідач) про визнання протиправними рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, просить суд визнати протиправними та скасувати:

- податкові повідомлення-рішення від 28.12.2018 № (на загальну суму 16031,25 грн.) та № (на загальну суму 1335,94 грн.);

- вимогу від 28.12.2018 № про сплату боргу (недоїмки) в сумі 14851,80 грн.;

- рішення від 28.12.2018 № про застосування штрафних санкцій в сумі 2062,68 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірні рішення винесені за результатами планової документальної виїзної перевірки, згідно якої зроблено хибні висновки про завищення витрат, пов'язаних із веденням господарської діяльності, що призвело до заниження задекларованих сум податку на доходи фізичних осіб від здійснений підприємницької діяльності та відповідно військового збору та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Позивач не погоджується з такими висновками та вважає оскаржувані рішення протиправними.

Згідно поданого до суду відзиву на позовну заяву представник відповідача просив суд в задоволені позову відмови, оскільки згідно наданих на перевірку видаткових накладних, актів виконаних робіт, книги обліку доходів та витрат, виписок банку про рух коштів на розрахунковому рахунку було встановлено завищення витрат на загальну суму 71 250 грн., в тому числі за 2016 на суму 26 250 грн., за 2017 на суму 45 000 грн. а саме включення до складу витрат за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 надання послуг щодо проведення заходів безпеки автотранспортних засобів, характер і сутність яких безпосередньо не пов'язані із отриманням доходу, чим порушено п.п.177.4.5 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України (а.с.101-103).

Позивач відповіді на вищевказаний відзив до суду не подавав.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Позивач зареєстрований як фізична особа підприємець та перебуває на обліку в Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області.

Відповідач є субєктом владних повноважень, який у вказаних спірних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Судом встановлено, що посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р., дотримання законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р..

За результатами перевірки було складено акт № 597/11-28-13-05/НОМЕР_1 від 07.12.2018 р., згідно висновків якої встановлено, серед іншого, порушення позивачем:

- п.177.2, п.п.177.4.5 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в частині заниження податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 12825 грн., в т.ч. за 2016 на 4725 грн., за 2017 на суму 8100 грн.;

- п.п.1.1 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України, в частині заниження суми податкового зобов'язання по військовому збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 1068,75 грн., в т.ч. за 2016 на суму 393,75 грн., за 2017 на суму 675 грн.;

- частини 2 пункту 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в частині заниження податкового зобов'язання по єдиному внеску від здійснення підприємницької діяльності на суму 14851,80 грн., в т.ч. за 2016 на суму 5775 грн., за 2017 на суму 9076,80 грн. (а.с.10-32, 33).

Перевіркою встановлено завищення позивачем витрат на загальну суму 71250 грн., в т.ч. за 2016 на суму 26250 грн., за 2017 на суму 45000 грн. за рахунок включення до складу витрат за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 проведення заходів з безпеки автотранспортних засобів, наданих ПП "Ірбіс-Олександрія".

Характер та суть наданих послуг, на думку посадових осіб відповідача, безпосередньо не пов'язано з отриманням позивачем доходу, чим порушено вимоги п.п.177.4.5 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України.

Зазначене порушення призвело до заниження суми чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 71250 грн., в т.ч. в розрізі звітних періодів:

- за 2016 на суму 26250 грн.,

- за 2017 на суму 45000 грн.,

та, відповідно, до заниження суми податкового зобов'язання з:

1) податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 12825 грн., в т.ч.:

- за 2016 на суму 4725 грн.;

- за 2017 на суму 8100 грн.;

2) військовому збору на загальну суму 1068,75 грн., в т.ч.:

- за 2016 на суму 393,75 грн.;

- за 2017 на суму 675 гри.;

3) єдиному внеску від підприємницької діяльності на загальну суму 14851,80 грн.. в т.ч.:

- за 2016 на суму 5775 грн.;

- за 2017 на суму 9076,80 грн..

На підставі вищевказаних висновків 28.12.2018 р. відповідачем були винесені:

1) податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_2, яким за порушення п.177.2, п.п.177.4.5 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 16031,25 грн., в т.ч.: 12825 грн. основного платежу, 3206,25 грн. штрафних (фінансових) санкцій (а.с.39);

- № НОМЕР_3, яким за порушення п.п.1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України позивачу збільшено грошове зобов'язання з військового збору в сумі 1335,94 грн., в т.ч.: 1068,75 грн. основного платежу, 267,19 грн. штрафних (фінансових) санкцій (а.с.40);

2) вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- на суму 14851,80 грн. (а.с.41);

3) рішення № про застосування штрафних санкцій на суму 2062,68 грн. (а.с.42. 43).

Доказів оскарження рішень в адміністративному порядку суду не надано.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Суд зазначає, що нарахування ПДФО, зобов'язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та застосування штрафних санкцій з єдиного внеску, а також збільшення грошового зобов'язання з військового збору мають похідний характер від суми на яку збільшено дохід (прибуток), отриманий від діяльності позивача, оскільки їх розмір визначався виходячи саме з цієї суми.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб підприємців визначений ст.177 Податкового кодексу України, в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин (далі ПК України).

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно до пункту 177.2 статті 177 Кодексу об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Виходячи із висновків акту перевірки та доводів відповідача, у вказаних періодах позивач завищив витрати, що призвело до заниження чистого доходу.

Оцінюючи такі доводи, слід вказати, що п.177.4 ст.177 ПК України визначає, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Водночас, згідно до вимог п.п.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: - витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; - витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; - витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; - документально не підтверджені витрати.

Господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

Стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" вказує, що господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а під первинним документом розуміється документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Основним видом господарської діяльності позивача як фізичної особи-підприємця є пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполученні (за КВЕД 49.31); інший пасажирський наземний транспорт (за КВЕД 49.39).

Встановлено, що згідно до договору №3/Ю-ЗБ від 01.06.2016 ПП "Ірбіс-Олександрія" (Виконавець), надавало позивачу (Замовник) послуги по забезпеченню захисту маршруту, що здійснюється об'єктом, від протиправних посягань на нього сторонніх осіб. Об'єкт окремий транспортний засіб. Період проведення заходів безпеки - це час з моменту заступання на маршрут забезпечення безпеки та період до моменту його зняття з маршруту (а.с.48).

Надання вказаних послуг підтверджується:

- актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000136, №ОУ-0000187, №ОУ-0000215, № ОУ-0000270, №ОУ-0000297, № ОУ-0000022, № ОУ-0000051, № ОУ-00051, № ОУ-00078, №ОУ-00134, № ОУ-00161, №ОУ-00214, №ОУ-00242, №ОУ-00293 (а.с.49-62);

- платіжними дорученнями: №565 від 30.08.2016 на суму 4500 грн., №643 від 31.08.2016 на суму 4500 грн., № 605 від 29.07.2016 на суму 4500 грн., № 675 від 03.10.2016 на суму 4500 грн., № 708 від 31.10.2016 на суму 4500 грн., №719 від 14.11.2016 на суму 4500 грн., №748 від 07.12.2016 на суму 4500 грн., №807 від 03.02.2017 на суму 4500 грн., №9 від 13.02.2017 на суму 4500 грн., №46 від 27.03.2017 на суму 4500 грн., № 79 від 28.04.2017 на суму 4500 грн., № 95 від 19.05.2017 на суму 4500 грн., № 131 від 03.07.2017 на суму 4500 грн., №159 від 28.07.2017 на суму 4500 грн., №210 від 28.09.2017 на суму 4500 грн., №643 від 31.08.2016 на суму 4500 грн., №252 від 08.11.2017 на суму 4500 грн., №69 від 27.12.2017 на суму 9000 грн. (а.с.63-80), та не ставиться під сумнів відповідачем.

В акті документальної перевірки перевіряючими не наведено обґрунтованих підстав протиправного включення позивачем до складу понесених витрат вартості придбаних послуг проведення заходів з безпеки автотранспортних засобів згідно договору №3/Ю-ЗБ від 01.06.2016.

При цьому, за правилами ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать, в т.ч.: витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру (п.п.177.4.2 п.177.4 ст.177 Кодексу).

Відтак, суд дійшов висновку про те, що позивач мав законні підстави для віднесення у 2016-2017 до складу витрат вартості придбаних послуг проведення заходів з безпеки автотранспортних засобів, оскільки вартість придбаних послуг прямо пов'язана з провадженням господарської діяльності, і їх віднесення до складу витрат не заборонено законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. ч.1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За правилами ч. 2 ст. 2 Кодексу, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь судові витрати у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.3 ст.134 Кодексу).

Відповідно до ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, позивачем сплачено судовий збір в загальній сумі 3073,60 грн., що підтверджується квитанцією від 12.02.2019 №0.0..1 (а.с.87).

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено у Законі України "Про судовий збір".

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Стаття 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" визначає, що прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня.

Відповідно до пункту 3 ч.2 ст.4 Закону за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем оскаржено рішення суб'єкта владних повноважень на загальну суму 34 281,67 грн., а тому розмір судового збору за звернення до суду із даним позовом складає не 3073,60 грн., а 768,40 грн..

Так, за правилами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, судовий збір в сумі 768,4 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, інша частина в сумі 2305,2 грн. поверненню позивачу в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Крім того, згідно платіжного доручення №625 від 29.01.2019 позивачем було сплачено 8000 грн. за послуги з правового консультування, складення і подання позовної заяви. На підтвердження витрат на правничу допомогу суду було надано: договір про надання правничої допомоги від 07.12.2018, укладеного з адвокатом ОСОБА_2 (свідоцтво серії № 267/н від 26.03.2016); акт виконаних робіт №2 від 22.01.2018; платіжне доручення №625 від 29.01.2019 на суму 8000 грн. (а.с.44-45, 46, 47).

Відтак, зазначені витрати також підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.132, 139, 143, 205, 242-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 28 грудня 2018 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 28 грудня 2018 року №.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 28 грудня 2018 року №Ф-.

Визнати протиправною та скасувати рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 28 грудня 2018 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Кіровоградській області (код 39393501) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) та послуг адвоката в сумі 8000 грн. (вісім тисяч гривень).

Повернути фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) з бюджету судовий збір в сумі 2305,20 грн. (дві тисячі триста п'ять гривень 20 копійок), перерахований відповідно до квитанції від 12.02.2019 №0.0..1.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України. Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділ VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_3