Справа № 522/2755/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/2755/18
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В. В.

Пятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Бойка А.В., Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2018 року (м. Одеса, дата складання повного тексту рішення 27.04.2018р.) по справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, 3-ї особи ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,-

В С Т А Н О В И В:

15.02.2018 року ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУ юстиції в Одеській області та 3-ї особи ОСОБА_1, в якому просило суд скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень від 29.01.2018 року ВП №55205245 про стягнення виконавчого збору в розмірі 14 892 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова державного виконавця є неправомірною, оскільки була прийнята безпідставно та з порушенням процесуальних норм законодавства.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2018 року справу передано за підсудністю на розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2018 року в задоволенні адміністративного позову ГУПФ України в Одеській області - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ГУ ПФ України в Одеській області 07.05.2018 року подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального і процесуального права та просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.04.2018 року та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2017 року у справі №521/940/17 апеляційну скаргу ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області задоволено частково. Скасовано постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2017 року та прийнято нову постанову, якою визнано протиправною відмову ГУ ПФУ щодо виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з липня 2014 року по вересень 2015 року; зобовязано ГУ ПФУ здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати за період 01.07.2014р. по 30.09.2015р. у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати» (затв. Постановою КМУ від 21.02.2001р. №159).

13.11.2017 року, на виконання вказаної вище постанови, Одеським апеляційним адміністративним судом було видано виконавчий лист №521/940/17.

21.11.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУ юстиції в Одеській області ОСОБА_2, за заявою ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листа, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55205245 (а.с.16-17).

05.01.2018 року ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області направило на адресу Відділу ПВР Управління ДВС ГТУ юстиції в Одеській області лист, в якому зазначило, що на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2017р. у справі №521/940/17, Управлінням ПФУ 21.11.2017р. було нараховано ОСОБА_1 компенсацію (а.с.18).

29.01.2018 року постановою головного державного виконавця Відділу ПВР управління ДВС ГТУ юстиції в Одеській області ВП №55205245 стягнуто з ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області виконавчий збір в розмірі 14892 грн. (а.с.20-21).

Не погоджуючись з такими діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності вимог та, відповідно, з правомірності дій та спірних рішень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 ст.287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як слідує зі змісту приписів статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Як передбачено п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Крім того, приписами ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII, передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За частинами 1,3 статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі 2-х мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Частиною 9 ст.27 Закону №1404-VIII передбачається, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

А відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Приписами ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі, зокрема, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених у т.ч. п.9 ч.1 ст.39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Так, як встановлено судами обох інстанцій, на дату ухвалення постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.11.2017 року державному виконавцю не могло бути відомо про те, чи виконано судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, як і не було обов'язку з'ясовувати це питання. Тож, якщо при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження у державного виконавця не було визначених законом підстав прийняти інше рішення, аніж ухвалити постанову про відкриття виконавчого провадження за згаданим вище виконавчим документом, який йому надійшов для примусового виконання, то одночасно з відкриттям він правомірно визначив суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню.

Як свідчать матеріали справи, 29.01.2018 року виконавче провадження №55205245 було закінчено відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім того, по справі встановлено, що в той же день, т.б. 29.01.2018р., державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат (14892 грн.), оскільки останній до цього часу так і не був фактично стягнутий з боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.11.2017 року (т.б. в день відкриття ВП №55205245) ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області здійснено розрахунок компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 за період з 01.07.2014р. по 01.09.2015р. (а.с.14), а виплату вказаної компенсації позивач здійснив тільки 05.12.2017 року (а.с.18).

Отже, оскільки судовим рішенням від 08.11.2017 року на ГУ ПФУ в Одеській області було покладено обовязок здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, то відповідно, цю постанову суду від 08.11.2017р. можна вважати фактично повністю виконаною - 05.12.2017 року.

Як вже зазначалося вище, ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» чітко передбачено, що виконавчий збір не стягується якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, оскільки виконавче провадження було відкрито 21.11.2017 року, а постанова суду фактично повністю виконана тільки 05.12.2017 року, то відповідно, виконавчий збір дійсно підлягає стягненню з боржника.

При цьому, колегія суддів, як і суд 1-ї інстанції, не приймає доводи позивача про те, що рішення суду виконано ним до отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» повязує стягнення чи не стягнення виконавчого збору не з датою отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, а з датою прийняття цієї постанови.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про те, що відповідач, приймаючи спірну постанову про стягнення виконавчого збору, діяв на підставі Закону України «Про виконавче провадження» та у межах своїх повноважень.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 18.04.2019р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: ОСОБА_3

Судді: А.В. Бойко

ОСОБА_4