Справа № 161/1814/19
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3731/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду від 12 березня 2019 року в справі №161/1814/19 (суддя Присяжнюк Л.М., м. Луцьк) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області, поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області ОСОБА_2 про скасування по станови по справі про адміністративне правопорушення,-

встановив:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області, поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області ОСОБА_2, в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 27 січня 2019 року серії НК №592589.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12.03.2019 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує відсутністю належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність ч. 2 ст.122 КУпАП.

Так, в порушення вимог ч. 3 ст. 283 КУпАП оскаржувана постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

До того ж, з поданого відеозапису не можна встановити, який автомобіль перетинав перехрестя, зазначене в постанові про адміністративне правопорушення, оскільки таким відеозаписом не зафіксовано ні марки автомобіля, ні державного номерного знаку.

Вказує також на те, що після зупинення автомобіля позивач заперечував свою вину, а саме проїзд на жовтий сигнал світлофору.

Незясованим вважає апелянт також і місце вчинення правопорушення, а саме в районі 105-го будинку по вул. Володимирській у м. Луцьку. Адже найближчий до зазначеного будинку пішохідний перехід обладнаний нічним освітленням та жовтим миготливим сигналом світлофора. А тому, коли позивача зупинили, останній пояснив, що можливо проїхав на жовтий миготливий сигнал.

З огляду на викладене, просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

27.01.2019 відповідачем стосовно позивача винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії НК № 592589, якою його визнано винним за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

У постанові зазначено, що 27 січня 2019 року о 19 год. 00 хв. у місті Луцьку, водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем TOYOTA LAND CRUISER, номерний знак НОМЕР_1, та рухаючись по вулиці Володимирській, 105, проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений сигнал світлофора, а саме жовтий, чим порушив п.п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України.

Позивач отримав вказану постанову того ж дня, що не заперечувалося сторонами.

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, керувався тим, що дії відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірними, а вина ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП доведена та підтверджується наданими відповідачем до суду належними доказами, зокрема, відеозаписом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обовязок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Крім того, згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Суд першої інстанції, досліджуючи наданий відповідачем відеозапис від 27 січня 2019 року, що знаходиться на цифровому носії інформації DVD-R та міститься в матеріалах справи, встановив, що ним підтверджується вчинення позивачем вказаного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, а саме проїзд позивачем перехрестя на заборонений сигнал світлофора.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що постанова від 09 березня 2017 року серії НК № 592589 складена інспектором у відповідності до вимог статті 283 КУпАП.

Водночас, позивач заперечував вчинення вказаного у постанові порушення ПДР України.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що з оглянутого відеозапису неможливо встановити факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки запис проводився у темну пору доби, на значній відстані від регульованого перехрестя, та з такого неможливо не лише встановити державний номерний знак автомобіля, але й і його марку. Відповідно вказане позбавляє можливості визначити належність такого автомобіля відповідній особі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 10.05.2018 (справа №161/6070/17) відсутність у відеозаписі фіксації державного номерного знаку автомобіля, який здійснив порушення ПДР, унеможливлює ідентифікацію транспортного засобу.

Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.

Таким чином, в порушення частини 3 статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтею 283 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення від 27 січня 2019 року серії НК № 592589 посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий відповідачем відеофайл від 27 січня 2019 року не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Дана позиція відповідає позиції Верховного Суду викладеній, зокрема, у постановах від 24.01.2019 у справі №428/2769/17 та від 22.03.2019 у справі № №344/14543/16-а.

Отже, судом першої інстанції не встановлено наявність, та не витребувано інших доказів у підтвердження вини позивача у вчиненні вказаного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що вказані вище обставини свідчать про недоведеність відповідачем порушення ОСОБА_1 вимог ПДР України, а відтак, і складу адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч.2 ст. 122 КУпАП України.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір неповно зясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми матеріального права, а тому вважає правильним скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Керуючись статтями 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Луцького міськрайонного суду від 12 березня 2019 року в справі №161/1814/19 та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №592589 від 27 січня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення -закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 19.04.2019.