Справа № 826/16682/18
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 січня 2019 року №826/16682/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі також - суд) звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також - позивач) з позовом до Головного управління ДФС у м.Києві (далі також - відповідач, ГУ ДФС у м.Києві), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення відповідача від 24 вересня 2018 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та відповідних штрафних санкцій у загальному розмірі 25350,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення відповідача від 24 вересня 2018 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору та відповідних штрафних санкцій у загальному розмірі 2070,00 грн.;

- вимогу відповідача від 24 вересня 2018 року №Ф-290 про сплату боргу (недоїмки), якою позивачу визначена заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 18480,00 грн.;

- рішення відповідача від 24 вересня 2018 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 8976,00 грн. (далі - оскаржувані рішення).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.10.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2018 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Позов мотивовано тим, що висновки контролюючого органу, відображені в акті перевірки, на підставі якого прийняті оскаржувані рішення, ґрунтуються виключно на поясненнях гр. ОСОБА_2, за відсутності посилань на документи первинного бухгалтерського обліку, що суперечить вимогам чинного законодавства. При цьому, гр. ОСОБА_2 не працював у позивача, йому не виплачувалась заробітна плата, тому позивач не був податковим агентом у відношенні вказаної особи та не був зобов'язаний нараховувати та сплачувати відповідні податки і збори.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, зазначивши, що відповідно до наявної податкової інформації, у період, що перевірявся, позивач використовував найману працю особи - гр. ОСОБА_2 - без належного оформлення трудових відносин, тому оскаржувані рішення є правомірними. Клопотав про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та про виклик у якості свідка гр. ОСОБА_2

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

На адресу ГУ ДФС у м.Києві надійшла заява гр. ОСОБА_2 за вх. №К/20931/ФОП-інші від 26.06.2018, у якій він, зокрема, повідомив про те, що з 01.11.2017 по 08.06.2018 був працевлаштований на роботу до ОСОБА_1 по ремонту вантажних автомобілів та був неправомірно звільнений.

Гр. ОСОБА_2 було запрошено до ГУ ДФС у м.Києві для надання додаткових пояснень 19.07.2018 , з яких відповідачем було встановлено, що зазначена особа у період з 01.11.2017 по 08.06.2018 працювала у позивача на посаді слюсаря по ремонту автомобілів без належного оформлення трудових відносин та був звільнений 16.06.2018 без будь-яких на те причин; отримував заробітну плату у розмірі 12 000,00 грн. на місяць, загальна сума якої за сім місяців становить 84 000,00 грн.

ГУ ДФС у м.Києві було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку самозайнятої особи ОСОБА_1 щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 30.06.2018 та дотримання вимог обліку та збору єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 30.06.2018, за наслідком якої складено акт від 04.09.2018 №3637/26-15-42-03- (далі - Акт перевірки).

У Акті перевірки зафіксовано встановлені порушення ФОП ОСОБА_1:

- ст.ст.21, 24, 48 Кодексу законів про працю України - використання праці найманого працівника без належного оформлення трудових відносин;

- п.176.2 ст.176, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України - не нарахування, не утримання та не перерахування податку з доходів найманих працівників при виплаті доходів громадянам у вигляді заробітної плати у сумі 15 120,00 грн.;

- п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України - не нарахування, не утримання та не перерахування військового збору при виплаті доходів громадянам у вигляді заробітної плати у сумі 1 260,00 грн.;

- п.51.1 ст.51 Податкового кодексу України - податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку (фізичних осіб), і сум утриманого з них податку за IV квартал 2017 року, І квартал 2018 р. та ІІ квартал 2018 року подано з недостовірними даними;

- пп.1 п.2 ст.6, пп.1 п.1 ст.7 та п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, який нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати у сумі 18 480,00 грн.

На підставі вказаного Акту перевірки відповідачем прийнято оскаржувані рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 24 вересня 2018 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним зобов'язанням у розмірі 15 120,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 10 230,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 24 вересня 2018 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору за основним зобов'язанням у розмірі 1 260,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 810,00 грн.;

- вимогу від 24 вересня 2018 року №Ф-290 про сплату боргу (недоїмки), якою позивачу визначено недоїмку зі сплати єдиного внеску у розмірі 18 480,00 грн.;

- рішення від 24 вересня 2018 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 8 976,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Статтею 67 Конституції України встановлено обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовано Податковим кодексом України (тут і надалі - ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу (п. 6.1 ст.6).

Податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб, згідно з пп. 14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України) - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IVцього Кодексу.

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, за вимогами п.176.2 ст.176 ПК України, зобов'язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Крім того, як вбачається з п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Підпунктом 162.1.3 пункту 162.1 ст.162 ПК України передбачено, що платником є податковий агент.

Також, ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) визначено платників єдиного внеску та передбачено, що такими є, зокрема, роботодавці: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Єдиний внесок, згідно з п. 1 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI, нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

За вимогами ч.8 ст. 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до п.3 ч.11 ст.25 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Висновку про порушення позивачем вказаних норм ПК України та Закону № 2464-VI щодо не нарахування, не утримання та не перерахування податку з доходів найманих працівників, військового збору, єдиного внеску, а також щодо подання розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку (фізичних осіб), і сум утриманого з них податку з недостовірними даними, відповідач у Акті перевірки дійшов з огляду на встановлені ним обставини виплати позивачем доходу у вигляді заробітної плати найманому працівнику - гр. ОСОБА_2 в сумі 84 000,00 грн., трудові відносини з яким не були оформлені відповідно до вимог Кодексу законів про працю.

Зазначені обставини відповідачем було встановлено з заяви гр. ОСОБА_2 від 26.06.2018 та його пояснень від 19.07.2018.

Наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 № 395 затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2013 р.за № 607/23139, далі - Порядок).

Відповідно до п.1.7 розділу І вказаного Порядку, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

За вимогами пп.2.3.2.2 п.2.3 розділу ІІ Порядку, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення, зокрема, необхідно:

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.

Проте, Акт перевірки не містить посилань на первинні бухгалтерські, статистичні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність встановлених відповідачем порушень, зокрема, щодо використання праці найманого працівника та виплати йому заробітної плати у вказаному розмірі за період з 01.01.2017 по 30.06.2018 без оформлення договору трудового найму та без нарахування та сплати податку з доходів найманих працівників, військового збору, єдиного внеску.

За таких обставин, Акт перевірки не може бути визнаний судом як належний доказ зазначених у ньому порушень позивачем вимог податкового законодавства в частині висновків з питань правомірності формування та сплати податкових зобов'язань з податку з доходів найманих працівників, військового збору, єдиного внеску за період з 01.01.2017 по 30.06.2018.

Пояснення гр. ОСОБА_2 носять суб'єктивний характер та не можуть бути належним підтвердженням встановлених порушень позивачем податкового законодавства.

При цьому, суд не приймає до уваги надані позивачем письмові пояснення його працівників, оскільки такі пояснення не є належним доказом у справі. Також суд не враховує інформацію старшого державного виконавця Деснянського районного відділу ДВС м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві, викладену у листі від 12.12.2018 №Д/9 у відповідь на адвокатський запит представника позивача, оскільки вона стосується розміру сплачених гр. ОСОБА_2 аліментів та не стосується предмету доказування у справі.

Позивач, в силу положень ч.1 ст.77 КАС України, довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

Відповідач, всупереч вимог частини 2 статті 77 КАС України, не довів відповідність оскаржуваних рішень вимогам ч.3 ст.2 КАС України.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення - визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень.

Клопотання позивача про виклик у судове засідання у якості свідків працівників позивача задоволенню не підлягає, оскільки у суду відсутні докази щодо їх обізнаності стосовно обставин, що належить з'ясувати у справі.

Стосовно клопотання відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та про виклик у якості свідка гр. ОСОБА_2 суд зазначає наступне.

Статтею 257 КАС України визначено критерії віднесення справ до таких, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи вимоги вказаної норми, а також те, що дана справа є справою незначної складності, а обсяг та характер доказів у справі не потребує виклику свідків, зокрема і гр. ОСОБА_2, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Вирішуючи клопотання позивача про стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., які позивач має сплатити у зв'язку з розглядом справи за даним позовом, докази розміру яких будуть подані до закінчення судових дебатів або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду у справі за даним позовом, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п.1 ч.3 ст.134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Частинами 1, 3 статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Зважаючи на те, що позивачем не подано суду доказів, які підтверджують розмір понесених ним витрат на професійну правничу допомогу щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а також не надано пояснень і доказів щодо наявності поважних причин неможливості їх подання до закінчення розгляду справи (зважаючи на те, що справа розглядається у порядку спрощеного провадження), суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Приймаючи до уваги викладене в сукупності, керуючись статтями 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві від 24 вересня 2018 року №.

3. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві від 24 вересня 2018 року №.

4. Визнати протиправним і скасувати вимогу Головного управління ДФС у м.Києві від 24 вересня 2018 року №Ф-290 про сплату боргу (недоїмки);

5. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління ДФС у м.Києві від 24 вересня 2018 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

3. Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м.Києві (04116, м.Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) сплачений ним судовий збір у сумі 2 819,20 грн. (дві тисячі вісімсот дев'ятнадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко