Справа № 2040/6467/18
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Зоркіна Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 р. Справа № 2040/6467/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці ДФС на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2018 року, повний текст складено 26.11.2018 року, по справі № 2040/6467/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІНДХЕНД ЮКРЕЙН"

до Одеської митниці ДФС

про визнання протиправними та скасуання рішення і картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІНДХЕНД ЮКРЕЙН" (далі ТОВ "ВІНДХЕНД ЮКРЕЙН", позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UА500010/2018/000002/2 від 23.02.2018 року;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА500010/2018/00016 від 23.02.2018 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA 500010/2018/000002/2 від 23.02.2018 року.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 500010/2018/00016 від 23.02.2018 року.

Одеська митниця ДФС (далі - відповідач), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме положень Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Кодексу торговельного мореплавства України, Господарського кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440», Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур, Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015 року № 684, Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 06.09.2001 № 201, Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 599, Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджені наказом Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 року № 689, Рекомендацій Європейської економічної комісії ООН «Формуляр-зразок уніфікованого рахунку для міжнародної торгівлі».

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв'язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 05.09.2017 р. між ТОВ ВІНДХЕНД ЮКРЕЙН (в якості покупця) та FORMOSAPLASTICSCORPORATION (Taiwan) (в якості продавця) укладено контракт №FPC-WH-52 . Відповідно до п. 1.1 контракту, продавець продає, а позивач купує на умовах і в терміни товари, які зазначені в додатках, які є невідємною частиною цього Контракту. Пунктом 2.1 контракту встановлено, що ціни на товар приймаються на умовах FOBKaoshiung, Тайвань, згідно з Інкотермс 2010 якщо інше не обумовлено в додатках на поставку конкретної партії товару, які є невідємною частиною цього контракту.

В додатку №2 від 02.10.2017 року та додатковій угоді №1 від 03.10.2017 року сторони визначили якість, кількість, характеристику, ціну, умови поставки та оплати за товар.

Додатком №2 від 05.09.2017 року до контракту в редакції додаткової угоди №1 від 03.10.2017 р. сторони додатково узгодили поставку:

ACETALCOPOLYMER (РОМ) FORMOCONFM090 UV Поліформальдегід, Поліоксіметілен (АцетальСополімер), марка: FORMOCONFM090 UV у кількості 6 т., вартістю 900.00 дол. США за тонну (6x900=5400.00 дол. США).

ACETALCOPOLYMER (РОМ) FORMOCONFM090 Поліформальдегід, Поліоксіметілен (АцетальСополімер), марка: FORMOCONFM090 у кількості 14 т., вартістю 890.00 дол. США за тонну (14x890=17860.00 дол. США).

На виконання умов додатку №2 (п.1.4.) до контракту позивачем платіжним дорученням №64 від 06.12.2017 року було перераховано 100% попередньої оплати за частину товару за додатком № 2 в сумі 17860.00 дол. США.

Для митного оформлення придбаного товару декларантом позивача подано митному органу митну декларацію №UA500010/2018/001761.

На підтвердження заявленої митної вартості товарів, що поставлялися відповідно до умов контракту №FPC-WH-52 декларантом подано: контракт, укладений з FORMOSAPLASTICSCORPORATION (Taiwan) №FPC-WH-52 від 05.09.2017 р., додаток №2, копія рахунку фактури (інвойс) № 1PF7C208Z від 15.12.2017 року на суму 17860.00 дол. США, банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару: копію платіжного доручення в іноземній валюті № 64 від 06.12.2017 року про перерахування вартості товару продавцю FORMOSA PLASTCS CORPORATION у якості попередньої оплати за Додатком № 2 від 02.10.2017 року до контракту №FPC-WH-52 від 05.09.2017 р., пакувальний лист № 1PF7C208Z від 15.12.2017, рахунок - проформу PF7C208 від 04.12.2017, рахунок-фактуру (інвойс) № 1PF7C208Z від 15.12.2017, коносамент від 22.12.2017 року № SZZY17120121, сертифікат походження № ЕВ17SF18158 від 19.12.2017, договір з брокером № Р/ВЮ031020174 від 03.10.2017 року.

За результатами розгляду поданих декларантом документів митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА500010/2018/000002/2 від 23.02.2018 р. та складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА500010/2018/00016 від 23.02.2018 року.

Позивач, не погоджуючись з рішенням та карткою відмови відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у відповідності до вимог митного законодавства для підтвердження заявленої митної вартості товару було подано до митного органу всі необхідні для цього документи, та митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України (далі - МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з ч. 3 ст. 318 МК України митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (ч. 1 ст. 257 МК України).

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 1 статті 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (ч. 2 ст. 52 МК України).

Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно із ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не повязані між собою особи або хоч і повязані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обовязковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 4-6 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Виходячи із системного аналізу вищезазначених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості орган доходів і зборів зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов'язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Окрім того, відповідно до п. 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.

Згідно оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів вказано, що в поданих документах містяться розбіжності, а саме:

- згідно інвойсу від 15.12.2017 року № PF7C208Z товар поставляється на умовах СFR Одеса, тобто до обовязку продавця входить у тому числі і оплата фрахту-перевезення товару до порту призначення (Одеса). Проте , у наданому коносаменті від 22.12.2017 року № SZZY17120121 зазначено fright prepaid тобто передплачений фрахт сплачується в порту призначення вантажоодержувачем;

- у п.2.2 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 05.09.2017 року № FPC-WH-52 зазначено, що до ціни включається маркування, експертна упаковка, вартість тари і транспортування до пункту призначення, проте, у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо складової митної вартості товару внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості.

Керуючись п. 3 ст. 53 МК України митним органом запропоновано позивачу надати додаткові документи:

- виписку з бухгалтерської документації;

- каталоги, специфікацію, прейскуранти (прас-листи) виробника товару;

- копію митної декларації країни відправлення;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Позивачем надано комерційну пропозицію за період з 30.11.2017 року по 31.12.2017 року, прайс-лист від 02.10.2017 року б/н, звіт про оцінку майна від 19.02.2018 року № 378, калькуляцію від 29.12.2017 року б/н, декларацію країни-відправлення від 18.12.2017 року № ВС/06/А06/G2067 та надіслано лист, в якому зазначено, що інші документи подаватися не будуть.

За результатами дослідження наданих документів митний орган прийшов до висновку про неможливість визнання заявленої митної вартості товарів.

Не погодившись із рішенням митного органу позивачем додатково подані наступні документи: прайс -лист б/н. від 02.10.2017 р., висновок ДП УКРПРОМЗОВНІШЕКСПЕРТИЗА від 19.02.2018 р. № 378, калькуляції б/н. від 28.12.2017 р. та від 29.12.2017 р., експортна декларація країни відправлення №ВС/06/А06/С2067 від 18.12.17 р.

Листом від 16.04.2018 р. позивачем надано пояснення щодо висновків представника митниці щодо наданих документів та наступні додаткові документи: лист від продавця щодо оплати вартості перевезення № 2018245РР від 12.04.2018 р.; лист від продавця від 28 березня 2018 р. (Уточнення до калькуляцій від 28.12.2017 р. та від 29.12.2017 р.); виписка за бухгалтерської документації № 7 від 11.04.2018 р.; виписка по рахунку № 058 за 06.12.2017р.; висновок ДП УКРПРОМЗОВНІШЕКСПЕРТИЗА від 19.02.2018 р. № 378.

Згідно з Міжнародними правилами тлумачення торгівельних термінів "ІНКОТЕРМС 2010" термін cost and freight передбачає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов'язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в названий порт призначення, Однак, ризик втрати чи ушкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять із продавця на покупця.

Отже, експедиційні послуги щодо доставки товару до порту Одеса/Чорноморськ, Україна здійснювались на замовлення та за рахунок компанії Formosa plastics corporation (продавець).

Відмітка у коносаменті freight prepaid не суперечить умовам поставки СFR оскільки цей термін перекладається як фрахт сплачено (в порту завантаження), отже, попередня оплата фрахту оплачується вантажовідправником в порту завантаження. Метою freight prepaid є позбавлення покупця від претензій перевізника щодо сплати фрахту, незалежно від наявності між продавцем та перевізником домовленості щодо оплати фрахту.

ТОВ "Віндхенд Юкрейн" здійснило оплату за товар продавцю з урахуванням його доставки до морського порту України на підставі Контракту № FPC-WH-52 від 05.09.2017 року (Додатку № 2 від 02.10.2017 року), інвойсу № 1РF7С2082 від 15.12.2017 року, що підтверджується платіжним дорученням №64 від 06.12.2017 року.

Здійснення оплати послуг перевезення підтверджується листом продавця від 12.04.2018 року № 2018245РР.

23.02.2018 р. відповідачу подано калькуляція ціни товарів, що підлягали митному оформленню, викладені в листах продавця (Formosa plastics corporation) б/н від 28.12.2017 р. та б/н від 29.12.2017 р. В зазначених листах міститься графа 4 складової вартості товарів Packaging marking, що включає до себе, в тому числі, видатки продавця, понесені на пакування, маркування товару та вартість тари.

Згідно листа продавця від 28 березня 2018 року витрати, попередньо зазначені в графі 4 калькуляцій розкладено на три складові згідно умов контракту, а саме, пакування, маркування та вартість тари, який було подано до контролюючого органу.

Позивачем додатково надано лист ДП УКРПРОМЗВНІШЕКСПЕРТИЗА від 19.02.2018 року №378, відповідно до якого згідно з ціновою інформацією виробників та постачальників відповідної та подібної продукції, можна вважати, що рівень ціни на поліформальдегід поліоксиметилен (ацетальсополімер) марки FORMOCONFM090 та FORMOCONFM090 UV, на умовах поставки CFR, Тайвань, що імпортується згідно з Комерційним Інвойсом №1PF7C208Z від 05.09.2017 року до контракту №FPC-WH-52 від 05.09.2017року, відповідає конюнктурі ринку.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання скаржника на неможливість перевірити правильність визначення митної вартості товару, оскільки у наданих документах відсутні дані про вартість упаковки, як складової митної вартості товару, виходячи з наступного.

Згідно пп. "в" п. 1 ч. 10 ст. 58 ПК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних із пакуванням.

Із матеріалів справи вбачається, що п.2.2 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 05.09.2017 року № FPC-WH-52 зазначено, що до ціни включається маркування, експертна упаковка, вартість тари і транспортування до пункту призначення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням умов поставки, визначених зовнішньоекономічним контрактом Контракту № FPC-WH-52 від 05.09.2017 року (Додатку № 2 від 02.10.2017), всі витрати із завантаження, пакування, транспортування вже є включеними продавцем у вартість товару, а тому додаткові витрати, згідно з вимогами частини 10 статті 58 МК України, позивач не поніс.

Отже, фактично розбіжностей в наданих до митного органу документах не було, що виключає наявність права митного органу запитувати додаткові документи.

Таким чином, позивачем було надано митному органу усі документи, що підтверджували заявлену митну вартість, а за своїм змістом документи не суперечать один одному і не містять жодних розбіжностей.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надано. Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого підприємством товару.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності відмови митного органу у визнанні задекларованої позивачем за основним методом митної вартості товару та визначенні митної вартості за резервним методом, та як наслідок обґрунтованості заявлених позовних вимог щодо скасування оскаржуваних рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2018 по справі № 2040/6467/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3