Справа № 266/4758/17
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року справа №266/4758/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі №266/4758/17 (головуючий І інстанції Курбанова Н.М.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради, Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення суми інфляції, 3 відсотків річних та моральної шкоди,-

УСТАНОВИВ:

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 26 листопада 2018 року позов визнано неправомірною (протиправною) бездіяльність ОСОБА_1 соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради щодо тривалого виконання постанови Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2014 року по справі № 266/4812/14-а по виплаті позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік в розмірі 4623,00 грн.

Зобов'язано ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за несвоєчасне виконання постанови Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2014 року по справі № 266/4812/14-а, в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за весь час прострочення платежу,за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 26 листопада 2018 року у справі №266/4758/17 залишено без задоволення.

Задоволено апеляційну скаргу управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області.

Скасовано рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 26 листопада 2018 року у справі №266/4758/17.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради, Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення суми інфляції, 3 відсотків річних та моральної шкоди відмовлено.

03 квітня 2019 року до Першого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області про ухвалення додаткового судового рішення по справі та стягнення судових витрат сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування заяви управління зазначило, що за подання апеляційної скарги сплатило судовий збір в розмірі 2643 грн.

Проте, постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2019 року питання щодо розподілу судових витрат не вирішено.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, викладені в заяві, та перевіривши матеріали справи, суд встановив таке.

11.12.2018 року ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області звернулося з апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 26 листопада 2018 року у справі №266/4758/17. (а.с.64-67)

За подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апелянтом сплачено судовий збір у розмірі 2643 грн (а.с.63).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року задоволено апеляційну скаргу управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 26 листопада 2018 року у справі №266/4758/17.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 26 листопада 2018 року у справі №266/4758/17 скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради, Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення суми інфляції, 3 відсотків річних та моральної шкоди відмовлено.

Відповідно до ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Перелік правових підстав, за наявності яких суд може постановити додаткове рішення, передбачений ч. 3 ст. 252 КАС України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Таким чином, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, за визначенням ч.1 ст.132 КАСУ, судові витрати складаються, зокрема, із судового збору.

Питання розподілу судових витрат врегульовано положеннями статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

У разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції було ухвалено нове судове рішення, тому саме він повинен вирішити питання розподілу судових витрат.

Між тим, вирішуючи питання щодо відшкодування понесених відповідачем судових витрат, що складаються зі сплати судового збору, суд виходить з системного аналізу статті 139 КАС України та статусу заявника.

В даному випадку заявник ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області є субєктом владних повноважень.

Таким чином, враховуючи положення ч.2 ст.139 КАС України, відповідно до якого, якщо судове рішення ухвалене на користь суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з позивача лише здійснені ним документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Тобто, субєкту владних повноважень не можуть компенсуватися витрати на сплату судового збору, правову допомогу, витрати, пов'язані із прибуттям до суду, та інші судові витрати, крім зазначених вище витрат на доказування, оскільки суб'єкт владних повноважень повинен нести усі ризики, пов'язані з прийняттям ним рішень, вчиненням дій чи допущенням бездіяльності, у тому числі необхідність відстоювати правомірність своєї поведінки в адміністративному суді.

Такі обмеження у можливостях суб'єктів владних повноважень свідчать про загальну спрямованість адміністративного судочинства на захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у спірних відносинах із владою.

Таким чином, судові витрати у вигляді судового збору субєкту владних повноважень поверненню не підлягають.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що заява відповідача про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат задоволенню не підлягає.

За приписами частин 4, 5 ст. 252 КАС України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Керуючись статтями 132, 139, 143, 241, 252, 311, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення судових витрат в адміністративній справі №266/4758/17 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями 23 квітня 2019 року та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 квітня 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

ОСОБА_3