Справа № 520/11150/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 р.Справа № 520/11150/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Гуцала М.І. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Мельніков Р.В.) від 28.01.2019 року (повний текст рішення складено 28.01.2019 року) по справі № 520/11150/18

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в якому просив:

- визнати протиправними дії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо відмови у встановленні позивачу з 01.08.2018 р. щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків від суддівської винагороди;

- зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова, починаючи з 01.08.2018 р. при обчисленні позивачу розміру довічного грошового утримання зарахувати до стажу роботи, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання: денну форму навчання (1/2) на юридичному факультеті Ростовського - на - Дону Державного університету - 02 роки 04 місяці 27 днів, службу в ОСОБА_2 армії - 01 рік 11 місяці 01 день, роботи суддею - 16 років 02 місяці 02 дні, п'ять років роботи на посадах юрисконсульта ОГ і КР Маріупольського державного морського торгового порту та старшого юрисконсульта Маріупольського державного морського торгового порту;

- зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова, починаючи з 01.08.2018 р., нарахувати і виплатити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків від винагороди судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування без обмеження граничного розміру. Перерахунок здійснити з урахуванням виплачених сум грошового утримання;

- звернути до негайного виконання рішення суду в частині зобов'язання Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова починаючи з 01.08.2018 р. нарахувати і виплатити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків від винагороди судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування без обмеження граничного розміру в межах суми стягнення за один місяць;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, зобов'язавши Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова подати у місячний строк звіт про виконання рішення суду з дня набрання цього рішення законної сили.

В обґрунтування позову вказує, що рішенням Вищої ради правосуддя від 15.02.2018 р. №487/0/15-18 позивача звільнено з посади судді Донецького апеляційного господарського суду в звязку з поданням заяви про відставку та в подальшому, з 26.03.2018 р. призначено довічне грошове утримання у сумі 19712,00 грн. щомісяця починаючи з 21.02.2018 р. На момент звільнення позивача стаж роботи на посаді судді, для обчислення та отримання доплати за вислугу років (ч. 5 ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів) становив 16 років 2 місяці 2 дні. Окрім того, у стаж роботи суддею для отримання права на відставку було зараховано: 1/2 періоду денного форму навчання на юридичному факультеті Ростовського-на-Дону Державного університету (з 01.09.1985 р. по 30.06.1986 р. та з 01.07.1988 р. по 26.06.1992 р.), службу в ОСОБА_2 армії (з 10.07.1986 р. по 11.06.1988 р.). Як вказано позивачем, до призначення суддею господарського суду Донецької області більш пяти років він пропрацював на посадах юрисконсульта ОГ и КР Маріупольського державного морського торгового порту (з 17.11.1993 р. по 30.06.1998 р.) та старшого юрисконсульта Маріупольського державного морського торгового порту (з 01.07.1998 р. по 19.12.2001 р.), проте вказаний період не було зараховано до його стажу. З приводу даного питання позивач звернувся до відповідача із заявою щодо зарахування до стажу роботи відповідні періоди та починаючи з серпня 2018 року нараховувати та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% від суддівської винагороди судді. Однак отримав відмову із посиланням на положення п.34 Розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VIII. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 року та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального права, що мають значення для справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог. Зазначив, що відповідно до Закону України «Про господарські суди» (ст.22, розділ III в редакції Закону України №96/97-ВР від 20.02.1997 р.) в період з 30.03.1997 р. до 01.06.2002 р. стаж роботи за спеціальністю при призначенні судді становив не менше 5 років. У зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 12 липня 2018 року №2509-VIII, який набрав чинності 05 серпня 2018 року, і яким внесено зміни до ст. 137 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VIII, до його стажу судді підлягають зарахування періоди роботи на посадах юрисконсульта ОГ и КР Маріупольського державного морського торгового порту та старшого юрисконсульта Маріупольського державного морського торгового порту. Будь-яких обмежень дії ч.2 ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в часі даним законом не встановлено.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що рішенням Вищої ради правосуддя від 15.02.2018 р. № 487/0/15-18 позивача звільнено з посади судді Донецького апеляційного господарського суду в звязку з поданням заяви про відставку, у звязку з чим позивач набув статус судді у відставці та є отримувачем довічного грошового утримання судді у відставці.

Також позивач є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території, про що свідчить довідка про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції № від 21.10.2016 фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

З 21.02.2018 року перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів.

08.11.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою стосовно зарахування усіх вказаних періодів його роботи до стажу, що дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання, та проведення перерахунку розміру довічного грошового утримання судді з серпня 2018 року.

Вказує, що загальний стаж, що дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання, повинен складати загалом 25 років (02 роки 04 місяці 27 днів - денна форма навчання (1/2) на юридичному факультеті Ростовського - на - Дону Державного університету, 01 рік 11 місяці 01 день - служба в ОСОБА_2 армії, 16 років 02 місяці 02 дні - робота суддею, 5 років - роботи на посадах юрисконсульта ОГ і КР Маріупольського державного морського торгового порту та старшого юрисконсульта Маріупольського державного морського торгового порту), у зв'язку з чим розмір грошового утримання у відсотках повинен складати 90%, але відповідачем визначено розмір грошового утримання у відсотках - 80%.

Листом від 26.11.2018 року №903/Т-11 відповідачем повідомлено, що згідно наданого розрахунку Донецького апеляційного господарського суду від 20.02.2018 року № 03-19/191/18 стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримань судді у відставці складає 20 років 05 місяців 28 днів, з них: денна форма навчання у Ростовському державному університеті (1/2) - 02 роки 04 місяці 27 днів, служба в ОСОБА_2 - 01 рік 11 місяців 01 день, суддя господарського суду Донецької області - 09 років 10 місяців 11 днів, суддя Донецького апеляційного господарського суду - 06 років 03 місяці 19 днів, з огляду на що загальний процент розрахунку утримання від заробітку згідно поданих документів складає 80%. Також вказано, що передбачені частиною другою статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIIІ положення щодо зарахування до "стажу роботи на посаді судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), здійснюється з 05.08.2018 року (з дати набрання чинності Законом України від 12.07.2018 № 2509-VIIІ). З огляду на зазначене позивача повідомлено, що підстави для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу роботи на посаді судді часу роботи на посадах юрисконсульта старшого юрисконсульта в Маріупольському Державному морському торговому порті відсутні.

Не погоджуючись із правомірністю відмови, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що до стажу позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до розрахунку стажу Донецького апеляційного господарського суду від 20.02.2018 року № 03-19/191/18 включено періоди денної форми навчання у Ростовському державному університеті (1/2), служби в ОСОБА_2, роботи на посадах судді господарського суду Донецької області, судді Донецького апеляційного господарського суду.

Вказані обставини сторонами не оскаржуються.

Спірною в даному випадку є відмова відповідача у включенні до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи позивача на посадах юрисконсульта ОГ і КР Маріупольського державного морського торгового порту та старшого юрисконсульта Маріупольського державного морського торгового порту, що складає п'ять років, у звязку з набранням чинності Законом України "Про Вищий антикорупційний суд» № 2509-VIII від 12.07.2018 року, внесені зміни до статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" 1402-VIII від 02.06.2016 року, а саме, доповнено частиною другою, в якій зазначено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для зарахування до стажу роботи, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання п'ять років роботи на посадах юрисконсульта ОГ і КР Маріупольського державного морського торгового порту та старшого юрисконсульта Маріупольського державного морського торгового порту.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Станом на дату призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання дане питання врегульовано положеннями Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VIII.

Відповідно до положень ст. 137 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VIII, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, як передбачено п.25 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України Про судоустрій і статус суддів. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Так, відповідно до приписів ч. 1 ст.135 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 року № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До набрання чинності Законом України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 року № 2453-VI був чинним Закон України від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ Про статус суддів, відповідно ч.4 ст. 43 якого судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Таким чином, посади юрисконсульта та старшого юрисконсульта, які позивач обіймав з 01.09.1985 року по 26.06.1992 року, згідно законодавства (в редакції на час обрання позивача на посаду судді) не передбачала пільг, які б прирівнювались до стажу на посаду судді. Крім того, стаж зазначеної посади не враховувався й до стажу судді, який дає право на відставку.

Конституційний Суд України у рішенні № 4-рп/2016 від 08.06.2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) зазначив, що "підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді. Тому таке забезпечення суддів залежить від умов, пов'язаних зі статусом судді та його професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя, і не може залежати від інших умов, у тому числі соціального забезпечення, яке призначається і виплачується на загальних засадах та передбачене іншими, крім Закону № 2453-VI, законами України" (пп. 6.2 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 р. № 3-рп/2013). Таким чином, умови та порядок здійснення професійних повноважень суддею визначають рівень його забезпечення у відставці.

Різниця у правах суддів, які вийшли у відставку до 30.09.2016, і суддів, які вийдуть у відставку, має конституційну основу та випливає з різних вимог, за яких особа набуває (підтверджує) статус судді та у яких здійснюється правосуддя.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що стаж роботи на посаді судді, призначеного чи обраного на посаду до набрання чинності Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VIII, визначається відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Це підтверджується також положеннями Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, яким були внесені зміни в Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII, зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Колегія суддів зазначає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з'ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 09.11.2018 року у справах №243/5236/17, №713/1064/17 та №559/443/17, а згідно з статтею ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, оскільки робота на зазначених посадах, на день обрання позивача суддею та на день призначення щомісячного довічного грошового утримання, не визначалася як стаж, що дає право на відставку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для її зарахування до стажу роботи на посаді судді.

Як було зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини "Реквеній проти Угорщини" № 25390/94, після закінчення чинності нормативно-правові акти, як регулятори суспільних правовідносин, набувають, зокрема, ознаки передбачуваності, що дає змогу кожному учаснику суспільних відносин, відповідним чином визначати свою поведінку, передбачити наслідки певних дій.

При цьому слід зауважити, що законне очікування позивача на право зарахування до стажу роботи, що дає право на надбавку за вислугу років стосується саме положень Закону, який був чинний на час призначення позивача на посаду.

Крім того, зміни до статті 137 Закону "Про судоустрій і статус суддів" 1402-VIII від 02.06.2016 року, яку доповнено частиною другою, внесено після звільнення позивача з посади судді у звязку з поданням заяви про відставку.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги положення діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зарахування позивачу до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи на посадах юрисконсульта ОГ і КР Маріупольського державного морського торгового порту та старшого юрисконсульта Маріупольського державного морського торгового порту, що складає п'ять років.

Доводи апеляційної скарги щодо протиправності відмови відповідача у зарахуванні вказаного періоду роботи до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, колегія суддів вважає помилковими з вищезазначених підстав.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 року по справі №520/11150/18 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови складено 22.04.2019 року