Справа № 818/1041/17
Суддя: В.М. Соколов
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 р. Справа № 818/1041/17

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соколова В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Заіченко А.М.,

представника відповідача - Панасенка Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 818/1041/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії в частині стягнення судових витрат,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії, а саме: визнано незаконними дії Головного територіального управління юстиції у Сумській області щодо часткової відмови у задоволенні запиту ОСОБА_2 від 06.06.2017. Зобов'язано Головне територіальне управління юстиції у Сумській області (40003, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 28, ) повторно розглянути запит ОСОБА_2 від 06.06.2017 в частині надіслання на електронну адресу ОСОБА_2 копій всіх наказів Головного територіального управління юстиції у Сумській області за період з 20.03.2016 по 20.03.2017. В іншій частині позовних вимог відмовлено. В задоволенні вимоги про стягнення судових витрат за надання правової допомоги в розмірі 7040 грн. відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2017 постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 по справі №818/1041/17 скасовано в частині визнання незаконними дії Головного територіального управління юстиції у Сумській області щодо часткової відмови у задоволенні запиту ОСОБА_2 від 06.06.2017 та відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення судових витрат за надання правової допомоги у розмірі 500 грн.

В цій частині прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково: визнано незаконними дії Головного територіального управління юстиції у Сумській області щодо часткової відмови у задоволенні запиту ОСОБА_2, в частині надіслання на електронну адресу ОСОБА_2 копій всіх наказів Головного територіального управління юстиції у Сумській області за період з 20.03.2016 по 20.03.2017. Стягнуто компенсацію витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн.

В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 по справі №818/1041/17 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20.02.2019 постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2017 по справі №818/1041/17 скасовано в частині позовних вимог про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судових витрат за надання правової допомоги в розмірі 7040 грн., а в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2017 залишено без змін.

01.04.2019 справа №818/1041/17 надійшла до Сумського окружного адміністративного суду, комп'ютерною програмою "Діловодство спеціалізованого суду" справа розподілена головуючому судді - Соколову В.М.

Ухвалою суду від 02.04.2019 справу прийнято до провадження, розгляд проводиться за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав письмові пояснення з урахуванням висновків Верховного Суду, в яких просив справу розглядати без його участі (т.2 а.с.110-116).

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в частині стягнення судових витрат з підстав, викладених у відзиві (т.2 а.с.101-106) та зазначив, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів про понесені витрати.

Суд, заслухавши представника відповідача, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення судових витрат підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем не була надана відповідь на запит позивача від 06.06.2017 в частині надіслання на електронну адресу позивача копій всіх наказів за період з 20.03.2016 по 20.03.2017. За таких обставин, суди дійшли висновків про наявність правових підстав для задоволення позову в частині визнання незаконними дій ГТУЮ у Сумській області щодо ненадання відповіді за запит ОСОБА_2 в частині зобов'язання надіслати на електронну адресу позивача копій всіх наказів ГТУЮ у Сумській області за період з 20.03.2016 по 20.03.2017.

Колегія суддів Верховного Суду погодилася з висновком судів, що зобов'язання ГТУЮ у Сумській області повторно розглянути запит позивача від 06.06.2017 в частині надіслання на електронну адресу копій всіх наказів відповідача за період з 20.03.2016 по 20.03.2017 є належним способом захисту порушених прав позивача.

Як було зазначено вище, Верховним Судом постановою від 20.02.2019 направлено на новий розгляд справу в частині позовних вимог про стягнення на користь позивача судових витрат за надання правової допомоги в розмірі 7040 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 (Замовник) та ОСОБА_3 (Виконавець) укладено Договір про надання правової допомоги від 29.06.2017 (далі - Договір), відповідно до якого представник позивача ОСОБА_3 здійснює свою професійну діяльність як фізична особа-підприємець; вартість послуг з надання правової допомоги визначається у відповідних калькуляціях-рахунках, які є невід'ємною частиною цього договору (т.1 а.с.12-14).

Так, на виконання умов договору надано копії Акта виконаних робіт від 04.07.2017 (т.1 а.с.22), калькуляції-рахунку №1 від 04.07.2017 (т.1 а.с.20) та квитанції до прибуткового касового ордера №0407/17 від 04.07.2017 (т.1 а.с.21), в яких вказано про характер виконаних ФОП ОСОБА_3 юридичних послуг та оплати їх в сумі 7040,00 грн.

Також представником позивача надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_3 (т.2 а.с.118).

У відповідності до ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції до 15.12.2017 чинній на момент подання позову) у мотивувальній частині судового рішення суд зазначає про розподіл судових витрат між сторонами у порядку та в розмірі, передбаченими статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції до 15.12.2017) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції до 15.12.2017) витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних із розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції до 15.12.2017) витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції до 15.12.2017) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У свою чергу, чинними на даний час норми Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) також врегульовано відшкодування судових витрат.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, позиції Верховного Суду, викладеної у постановах 31.07.2018 у справі №820/4263/17, від 21.09.2018 у справі №820/5938/16, від 05.12.2019 у справі №820/3309/17 суд касаційної інстанції, досліджуючи правову природу судових витрат та необхідність доведення їх обґрунтованості дійшов таких висновків:

«Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23- рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що до правової допомоги належать й консультації та роз'яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Статтею 1 Закону № 4191-VІ визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Зазначений закон визначає не види правової допомоги, а виключно граничний розмір їх компенсації.

Суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

У силу вимог ч. 6 ст. 7 КАС України, відповідно до якої у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), суд вважає за можливе застосувати аналогію закону, застосувавши норми ст. 1 Закону №4191-VI до вказаних правовідносин в частині розповсюдження встановленого граничного розміру компенсації на види правової допомоги, наданої позивачу.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Відповідно до положень Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У постанові від 20.02.2019 Верховний Суд зробив висновок, що зазначений Закон визначає не види правової допомоги, а виключно граничний розмір їх компенсації.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600 грн. Таким чином, вартість послуг фахівця у галузі права з надання правової допомоги не може перевищувати 640 грн. за одну годину.

Як було зазначено вище, на підтвердження розміру понесених судових витрат позивач надав суду відповідні розрахунки (калькуляції-рахунки) та документи, що підтверджують виконання робіт та сплату за надану правову допомогу (квитанцію до прибуткового касового ордера) (т.1 а.с.20-22).

Таким чином, визначення розміру вартості наданої правової допомоги проведено у відповідності до вимог законодавства.

Витрати, що вказані у калькуляції-рахунку №1, відповідач вважає такими, що не підлягають відшкодуванню в розумінні Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Проте, така позиція відповідача спростовується висновками Верховного Суду.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.11.2018 у справі № 750/2262/16-ц, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, доказ про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Така правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справ і№820/3309/17 і постанові Верховного Суду від 31.07.2018 у справі №820/4263/17.

Так, у вказаних справах, що мають схожий предмет (порушення права на доступ до публічної інформації), Верховний Суд задовольнив вимогу позивача про стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 7040,00 грн.

З огляду на викладені вище обставини, суд зазначає, що позивач надав всі належні та допустимі докази понесених під час розгляду справи витрат на професійну правничу допомогу, обґрунтувавши їх співрозмірність та пропорційність до предмета позову, у зв'язку з чим судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 7040 грн. підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 262-263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії в частині стягнення судових витрат - задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 7040 грн. з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Сумській області (вул. Г.Кондратьєва, 28, м. Суми, 40003, ).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.04.2019 року.

Суддя В.М. Соколов