Справа № 805/1210/17-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2019 року

Київ

справа №805/1210/17-а

провадження №К/9901/23176/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Шарапи В. М.

розглянув у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, скасування запису у трудовій книжці про звільнення, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року, прийняту у складі головуючого судді Голошивця І. О., та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Гаврищук Т. Г., суддів: Блохіна А. А., Сухарька М. Г.

І. Суть спору

1. У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - ГУМВС України в Донецькій області), Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУНП в Донецькій області), в якому просив:

1.1. визнати протиправними та скасувати наказ ГУМВС України в Донецькій області від 31 липня 2014 року № 300 о/с про звільнення ОСОБА_1 з органів МВС та наказ МВС України від 28 липня 2014 року № 1396;

1.2. поновити позивача на попередню займану посаду - дільничного інспектора, з урахуванням останнього постійного місця проживання - м. Бахмут Донецької області;

1.3. зобов'язати ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії скасувати запис до трудової книжки про звільнення ОСОБА_1

2. В обґрунтування позову зазначає, що з 15 травня 2009 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, та останнім часом обіймав посаду дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Єнакіївського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області, маючи спеціальне звання старшого лейтенанта міліції.

2.1. Однак, 31 липня 2014 року ГУМВС України в Донецькій області видано наказ № 300 о/с, яким позивача звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114), за здійснення вчинків, що дискредитують звання рядового й начальницького складу.

2.2. Позивач вказує, що ніяких вчинків, які б суперечили інтересам служби та покладеним на нього обов'язкам, а також вчинків, що дискредитують звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ він не скоював, у зв'язку з чим звернувсь до суду з вимогою про скасування наказів МВС України в частині, які стосуються притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення з органів внутрішніх справ.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. Починаючи з 15 травня 2009 року, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ у Єнакіївському міського відділу ГУМВС України в Донецькій області, останнє за період проходження служби присвоєне позивачу спеціальне звання - старший лейтенант міліції.

4. Згідно з пунктом 2 наказу МВС України від 28 липня 2014 року № 1396 "Про порушення службової дисципліни окремими працівниками ОВС Донецького, Макіївського МУ, ВК та ПС УКЗ ГУМВС в області, Єнакіївського, Торезького, Харцизького МВ, відділу швидкого реагування "Сокіл", УБОЗ СБСМ "Грифон", ЛВ в аеропорту Донецьк ГУМВС області та порання винних" за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і молодшого начальницького складу ОВС України в порушення статті 65 Конституції України, частини третьої статті 3, частини першої статті 5 Закону України "Про міліцію" та Присяги працівника органу внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року № 382, звільнено ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ згідно з пунктом 66 Положення № 114 та на підставі статей 2, 5, 7, 12 та 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут ОВС).

5. Разом з цим, наказом ГУМВС України в Донецькій області від 31 липня 2014 року № 300 о/с "По особовому складу" звільнено позивача з органів внутрішніх справ за пунктом 66 Положення № 114, за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

6. Підставами для прийняття рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача у виді звільнення зі служби за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу слугував висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області від 28 липня 2014 року, яке призначено наказом МВС України від 28 липня 2014 року № 1395 та в якому вказано, що позивач не прибув на службу до нового місця дислокації за усним наказом керівництва ГУМВС в Донецькій області для подальшого проходження служби. При цьому позивач в порушення своїх функціональних обов'язків організував взаємодію з комендатурою ДНР, цим самим, перейшовши на бік ДНР, що свідчить про скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і молодшого начальницького складу ОВС України, зрадивши державні інтереси України, що порушує дану ним раніше Присягу працівника органів внутрішніх справ України.

7. Опитати із зазначених питань, зокрема, дільничного інспектора міліції СДІМ Єнакіївського МВ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 не представилося можливим через його небажання спілкуватися з представниками ГУМВС в Донецькій області, фактичний самовільний вихід з-під юрисдикції органів внутрішніх справ України та відсутність в подальшому з ними будь-якого зв'язку.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

8. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року, в позові відмовлено.

9. Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують інформацію про вчинення позивачем порушення, а відтак висновок щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є обґрунтованим. Крім того порушення дисципліни позивачем, що полягає у невиході на службу на протязі тривалого періоду без поважних причин, а також перехід на бік ДНР є несумісним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, суперечить змісту Присяги працівників внутрішніх справ, оскільки підриває довіру громадян як до працівників міліції, так і до органів внутрішніх справ в цілому, принижує їх авторитет.

10. Зазначена позиція була підтримана і Донецьким апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.

IV. Касаційне оскарження

11. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

12. В обґрунтування касаційної скарги вказує на неврахування судами попередніх інстанцій порушення відповідачем вимог Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року № 230, оскільки під час проведення службового розслідування не було досліджено посадові обов'язки позивача, не враховано попередня поведінка та наявні заохочення за час проходження служби. Крім того зміст наказу про притягнення до відповідальності не було доведено до відома під підпис позивача, при цьому відсутній акт про відмову від надання пояснень, що свідчить про порушення відповідачем процедури службового розслідування та як наслідок, застосування крайнього виду дисциплінарного стягнення у виді звільнення з органів внутрішніх справ.

13. Водночас у запереченні на касаційну скаргу позивач вказує на безпідставність касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

14. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

15. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

16. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

18. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

19. Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки регулюється Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII "Про міліцію", в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, Дисциплінарним статутом ОВС та Положенням № 114.

20. Визначення службової дисципліни міститься у статті 1 Дисциплінарного статуту та означає дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги.

21. Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі. У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов'язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника.

22. За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку тощо.

23. Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Дисциплінарного статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

24. Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Дисциплінарного статуту.

24.1. Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

25. З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України: поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

26. Визначення дисциплінарного проступку міститься в статті 2 Дисциплінарного статуту та означає невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

27. Підстави звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу, в тому числі за порушення дисципліни, вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення, встановлені пунктами 63- 65 Положення № 114.

28. Окремо пунктами 66 і 67 Положення № 114 передбачені підстави звільнення зі служби за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, та за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення.

VI. Позиція Верховного Суду

29. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що наказ - це правовий акт, виданий з метою вирішення основних і оперативних завдань органів виконавчої влади його керівником, що діє на основі єдиноначальності, містить вимогу необхідності вчинення будь-якої дії або утримання від неї конкретним виконавцем (конкретними виконавцями).

30. З матеріалів справи вбачається, що обставини, які встановлені службовим розслідуванням, доведені доказами.

31. Так, починаючи з 15 травня 2009 року, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та останнім часом обіймав посаду дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Єнакіївського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області, маючи спеціальне звання старшого лейтенанта міліції.

32. Після захоплення міста Єнакієво незаконними озброєними формуваннями самопроголошеної ДНР тимчасовим місцем дислокації ГУМВС України у Донецькій області було визначено місто Маріуполь Донецької області.

33. З матеріалів справи вбачається, що 04 липня 2014 року на офіційному веб-сайті МВС України (mvs.gov.ua) було розміщено звернення Міністерства внутрішніх справ України до особового складу органів і підрозділів внутрішніх справ Донеччини та Луганщини, відповідно до якого всі працівники органів та підрозділів внутрішніх справ ГУМВС України у Донецькій області були зобов'язані прибути до міста Маріуполь Донецької області. Зазначений наказ був обумовлений неможливістю подальшого виконання своїх обов'язків працівниками міліції, у тому числі і Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області та підлеглих його підрозділів на тимчасово окупованій території.

34. Крім того, у зв'язку з актуальністю подій стосовно передислокації ГУМВС України в Донецькій області, інформація про це, окрім офіційного сайту МВС України, була опублікована також у різних друкованих виданнях та Інтернет ресурсах, зокрема: КорреспонденТ.net, Uapress.info, Dialog.ua, iPress.ua, Газета "День", Зеркало недели, Комсомольская правда в Украине.

35. З матеріалів справи вбачається, що фактичною підставою для прийняття оскаржуваних наказів слугувало встановлення під час проведення службової перевірки обставин, а саме, скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, яке полягло у сприянні та співпраці з представниками "ДНР", незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угруповань, найманцями інших держав.

36. Крім того, протягом тривалого часу, а саме у період з липня 2014 до січня 2017 року позивач не повідомляв про своє місцезнаходження, не спробував отримати вказівки щодо своїх подальших дій та не виявляв бажання проходити службу в органах внутрішніх справ та у поліції.

37. Оскільки служба в правоохоронному органі за своєю суттю пов'язана з наявністю підвищеного ризику для життя та здоров'я, враховуючи неординарність і неунормованість ситуації, що склалася в зоні проведення АТО, та співставляючи її із завданнями міліції щодо охорони громадського порядку, Верховний Суд вважає обґрунтований висновок відповідача щодо звільнення ОСОБА_1, який протягом більш як двох років не вжив жодних заходів, направлених на подальше проходження служби в органах внутрішніх справ.

38. За таких обставин, Верховний Суд вважає, що висновки службового розслідування відповідають фактичним обставинам справи, а дії позивача не відповідають вимогам статті 10 Закону України "Про міліцію", в якій визначені основні обов'язки міліції.

39. Слід також зауважити, що МВС України було дещо порушено порядок проведення службового розслідування відносно позивача (з наказом про звільнення у встановлений спосіб ознайомлено не було), однак Верховний Суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про несумісність вчинення позивачем протиправного діяння з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Вчинення такого діяння суперечить змісту Присяги працівників внутрішніх справ, оскільки підриває довіру громадян як до працівників міліції, так і до органів внутрішніх справ в цілому, принижує їх авторитет.

40. Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

41. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

42. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VII. Судові витрати

43. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

В. М. Шарапа