Справа № 260/1157/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 рокуЛьвів№857/2922/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Луців І.І.

з участю представників: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відео конференції апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року у справі №260/1157/18, головуючий суддя Дору Ю.Ю., рішення проголошене о 14.51 год. у м. Ужгороді, повний текст рішення складений 11.02.2019р. за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-М» до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фаворит-М» звернулося з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Закарпатській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податкові повідомлення - рішення відповідачем прийнято протиправно без урахування наданих позивачем в ході перевірки первинних документів та врахуванням норм чинного податкового законодавства.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 17.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств па суму 267208,75 грн., в т.ч. 213767 грн. за податковими зобов'язаннями та 53441.75 грн. за штрафними санкціями, в частині визначення податкового зобов'язання в сумі 160891.83 грн.. та штрафної санкції в сумі 40222 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 17.10.2018 року у частині визначення податкового зобов'язання у розмірі 275745,49 грн. та штрафної санкції у розмірі 53794,78 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 17.10.2018 року, яким зменшено розмір від'ємного значення ПДВ в сумі 457672 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 17.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) па суму 178551.25 грн.. в т.ч. 142841 гри. за податковими зобов'язаннями та 35710.25 грн. за штрафними санкціями. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_5 від 17.10.2018 року, яким застосовано штрафні санкції за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в сумі 180089.96 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_6 від 17.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 70713.83 грн., в т.ч. 34005.52 грн. за податковими зобов'язаннями, 22578.42 гри. за штрафними санкціями. 14129,89 грн. пені. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_7 від 17.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору на суму 5560.53 грн.. в т.ч. 2685.3 грн. за податковим зобов'язанням, 1695,91 грн. за штрафними санкціями 1179,32 грн. пені. У задоволенні адміністративного позову у частині решти позовних вимог - відмовити. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-М» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області суму сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 21 358,32 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та вважає, що судом надано неправильну правову оцінку доказам у справі, а також порушено норми матеріального та процесуального права. Просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю з урахуванням наступного.

Щодо заниження об'єкту оподаткування з податку на прибуток за 2016рік на суму 160382,04 грн. Перевіркою встановлено завищення суми витрат по бухгалтерському обліку за 2016 рік на загальну суму 160382,04 грн., у зв'язку із включенням до їх складу сум акцизного податку. Відповідно до цього, підприємство сформувало фінансовий результат до оподаткування у фінансовій та податковій звітності неправомірно.

Щодо завищення суми нарахованої амортизації за 2017 рік на 733 460,64 грн. Підприємство нарахувало амортизацію на об'єкт основних засобів, який не підпадає під визначення виробничого основного засобу та відсутнє його корисне використання (експлуатація) в господарській діяльності.

Щодо податку на доходи фізичних осіб в сумі 5346,00 грн. та військового збору в сумі 297,00 грн. На порушення пп.164.1.1, пп.164.1.2, п.164.1 ст.164, пп.164.2.5 п.164.2 ст.164, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.170.1 ст.170, абз. «а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України підприємством занижено до сплати в бюджет податок на доходи фізичних осіб на суму 5346,00грн., в тому числі у серпні 2016 року в сумі 1782,00грн., у жовтні 2016 року в сумі 1782,00грн., та січні 2017 року в сумі 1782,00 грн. Військовий збір не сплачено до бюджету з аналогічних обставин.

Щодо податку на доходи фізичних осіб в сумі 24330,89 грн. по виплати фізичним особам без підтвердження належним чином оформленими первинними документами витрат на відрядження чи придбання товарів (послуг) та не утримано податок на доходи фізичних осіб. Проведеним аналізом первинних документів щодо здійснених виплат підприємства з каси підприємства, перевіркою встановлено, що ТОВ «Фаворит-М» проведено виплати згідно видаткових касових ордерів по рахунку 372 «Розрахунки з підзвітними особами» фізичним особам, що не являлися працівниками даного підприємства на загальну суму 135171,59 грн., а саме ОСОБА_3 в сумі 55697,09 грн., та ОСОБА_4 в сумі -79474,5 грн.

Щодо військового збору в сумі 2 027,57 грн. На порушення пп п.п.164.1.1, п.п.164.1.2, п.164.1 ст.164, п.164.2.20 п.164.2, ст.,164, пп.1675.1, п. І67.5, ст.167, п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168, абз.»а» п.176.2 ст.176, абз. «а» . п.п.1.4 п.161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України підприємством занижено до сплати в бюджет військовий збір на суму 2027,57 грн. , тому числі за січень 2016 року в сумі 465,08грн., за травень 2016 року в сумі 299,35 грн., за серпень 2016 року в сумі 570,00грн., за жовтень 2016 року в сумі 622,12грн., та грудень 2017 року в сумі 71,03 грн.

Щодо заниження об'єкту оподаткування по податку на доходи фізичних осіб, у зв'язку з недотриманням встановленої мінімальної вартості місячної оренди на суму 24048 грн. Відповідно до укладеного договору оренди майна ТОВ «Фаворит-М» здійснювало плату за 1 кв.м. орендованого майна що становила 11,00 грн./ кв.м. (3300грн./300кв.м.). Згідно встановлених селищною радою коефіцієнтів мінімальної вартості місячної оренди за 1 кв. метра майна, що використовується у виробничих цілях - 14,34 грн. Отже, підприємством занижено об'єкт оподаткування визначений виходячи з встановлених мінімальної вартості місячної оренди на загальну суму 24048 грн.

Щодо заниження суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість по операціях з надання основних засобів в оренду. Документальною плановою перевіркою встановлено відображення операцій надання основних засобів в оренду нижче фактичної їх собівартості в результаті чого ТОВ «Фаворит - М» занижено базу оподаткування податком на додану вартість.

Щодо операцій із надання послуг по перевезенню вантажів на замовлення транзитом через митну територію України. Відповідно до первинних документів, наданих ТОВ «Фаворит М» (міжнародних товарно - транспортних накладних - CMR, заявок на здійснення перевезення, актів наданих транспортних послуг, рахунків) перевіркою встановлено, що на транзитне перевезення вантажу оформлялась одна міжнародна товарно-транспортна накладна, вигрузка та розмитнення вантажу не проводилося. В порушення п. 197.8. ст. 197 Податкового кодексу України транзитні операції та звільнені операції в податковій звітності відображались як операції за 0 ставкою оподаткування у зв'язку з чим встановлено заниження задекларованих суб'єктом господарювання показників у рядку 5 Д6 Податкових декларацій «Операції, які звільнені від оподаткування (стаття 197 розділу V Кодексу, підрозділ 2 розділу XX Кодексу, міжнародні договори (угоди))» на загальну суму 3756197 грн., в періодах що зазначені вище.

Щодо зменшення суми бюджетного відшкодування. Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість (визначення суми податку, що підлягає (підлягала) бюджетному відшкодуванню) за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 встановлено його завищення на загальну суму 286258 грн.

Щодо реєстрації податкових накладних. На порушення п. 201.10. ст. 201 розділу V «Податок на додану вартість» Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами та доповненнями, ТОВ «Фаворит М» зареєстровано податкові накладні та розрахунки коригування з порушенням строку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, за період, що підлягав перевірці, на загальну суму податкових зобов'язань 53306,83 грн. та не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних, за період, що підлягав перевірці в сумі 347170 грн.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи апеляційної скарги фактично повторюють ті позиції, які відповідач наводив у акті перевірки та у відзиві на позовну заяву, не враховують фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції, письмових доказів, що містяться у матеріалах справи, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. Вважає, що у апеляційній скарзі відповідач не спростував правильність висновків суду першої інстанції. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Крім цього, представником позивача подана заява про розподіл судових витрат, на професійну правничу допомогу, яку обґрунтовує тим, що В межах апеляційного розгляду справи №260/1157/18 позивачем здійснено витрати на професійну правничу допомогу адвоката у загальному розмірі 30 000,00 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 26.11.2018 p., додатковою угодою №1 від 28.03.2019 року, рахунком від 05.04.2019 p., актом виконаних робіт (наданих послуг) від 05.04.2019 р. та платіжним документами про оплату вартості отриманої позивачем правничої допомоги (копії відповідних документів додається).

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позов відмовити повністю. Також просив відмовити у задоволені заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, проси апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання Позивачем вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р., валютного законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017p., єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2015р. по 31.12.2017p., про що складено акт перевірки №993/07-16-14-02/32922702 від 21.09.2018р. (далі - Акт перевірки).

На вказаний акт перевірки позивачем було подано заперечення від 04.10.2018 року №45.

За наслідками розгляду акту перевірки відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення: № від 17.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств на суму 267208,75 грн., в т.ч. 213767 грн. за податковими зобов'язаннями та 53441.75 грн. за штрафними санкціями; № НОМЕР_2 від 17.10.2018 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ (визначено податкове зобов'язання) у розмірі 286258 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 56423 грн.; № від 17.10.2018 року, яким зменшено розмір від'ємного значення ПДВ в сумі 457672 грн.; № НОМЕР_4 від 17.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 178551,25 грн., в т.ч. 142841 грн. за податковими зобов'язаннями та 35710,25 грн. за штрафними санкціями; № НОМЕР_5 від 17.10.2018 року, яким застосовано штрафні санкції за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в сумі 180089,96 грн.; № від 17.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 70713,83 грн., в т.ч. 34005,52 грн. за податковими зобов'язаннями, 22578,42 грн. за штрафними санкціями, 14129,89 грн. пені. № від 17.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору на суму 5560,53 грн., в т.ч.2685,3 грн. за податковим зобов'язанням, 1695,91 грн. за штрафними санкціями, 1179,32 грн. пені.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що прийняті податковим органом податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті з порушенням податкового законодавства.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 17.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств на суму 267208,75 грн., в т.ч. 213767 грн. за податковими зобов'язаннями та 53441.75 грн. за штрафними санкціями суд приходить до переконання про його протиправність, виходячи із наступного.

Як слідує із акту перевірки, відповідачем встановлено заниження сум витрат по бухгалтерському обліку за 2016 рік на суму 160382,04 грн. у зв'язку з тим, що позивач відносив до складу витрат суми акцизного податку, який сплачувався в ціні придбаного палива.

Свої висновки відповідач обґрунтовує тим, що відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 р. №246 (далі - П(С)БО 9), первісною вартістю запасів, що придбані за плату: є собівартість запасів, яка складається, зокрема, із сум, що сплачуються згідно з договором постачальнику (продавцю), за вирахуванням непрямих податків.

Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що такі висновки і доводи відповідача є необґрунтованими та безпідставними, оскільки у пункті 9 П(С)БО 9 чітко зазначено, що до первісної вартості запасів, що придбані за плату, включається, зокрема, сума непрямих податків у зв'язку з придбанням, запасів, які не відшкодовуються підприємству/установі.

Оскільки суми акцизного податку, які сплачені в ціні придбаних товарів, не відшкодовуються платнику (на відміну від ПДВ), вони включаються до первісної вартості запасів.

Відповідно до п. 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом міністерства фінансів України від 31.12.1999 р. №318 (далі - П(С)БО 16) витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Позивач протягом перевіреного періоду проводив діяльність із надання послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом як на митній території України, так і за її межами. Для забезпечення цієї діяльності товариство проводило придбання паливно-мастильних матеріалів, зокрема дизельне пальне, бензин А-92, бензин А-95 та зріджений газ (СПБТ) протягом 2016 року у ПП «ОККО-Бізнес Контракт» згідно накладних зазначених в Акті перевірки.

Придбані паливно-мастильні матеріали були використані позивачем у господарській діяльності з надання послуг перевезення вантажів автомобільним транспортом за відповідними актами списання, яке відбувалося в одному і тому ж звітному податковому періоді. Вказані обставини відповідачем у акті перевірки не заперечується.

Відповідно до даних бухгалтерського обліку позивача, а саме в оборотно-сальдовій відомості по рахунку 203 «Паливо» станом на 31.12.2016 р. по балансу відсутні залишки паливно-мастильних матеріалів, а отже, дані запаси списані на виробничу собівартість послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом. Таким чином, як вартість паливно-мастильних матеріалів, що обліковувалась на рахунку 203 «Паливо», так і сума акцизного податку, яку товариство обліковувало на рахунку 911 «Загальновиробничі витрати», прийняли участь у формуванні виробничої собівартості транспортних послуг по яких ТОВ «Фаворит-М» було отримано дохід.

Таким чином, з урахуванням наведеного, висновки та доводи відповідача щодо неправомірного формування фінансового результату до оподаткування та заниження об'єкту оподаткування в сумі 160382,04 грн. за 2016 рік та не підтверджені первинними бухгалтерськими документами не відповідають нормам чинного законодавства.

Також відповідачем у акті перевірки зазначено, що позивачем завищено суму нарахованої амортизації за 2017 рік на 733460,64 грн., яка нарахована на вартість обладнання для виробництва піддонів. Вказане обґрунтовує тим, що оскільки в обліку позивача не відображено реалізацію готової продукції у вигляді піддонів, позивач не використовував відповідне обладнання у господарській діяльності, тому його слід кваліфікувати як невиробничі основні засоби, яке не підлягає амортизації.

Проте, за таким погодитись не можна, оскільки згідно акту перевірки, що також підтверджується первинними бухгалтерськими документами, позивач згідно договору купівлі-продажу №16144REV1 від 24.03.2016 р. та відповідно до митної декларації №305070004/2016/019572 від 02.12.2016 р. придбав від фірми «Storti» (Італія) автоматичну лінію для виготовлення піддонів марки Storti, тип GSI 170 ТА 7 AL.

Відповідно до наказу №16 від 23.12.2016 р. дану лінію було введено в експлуатацію та відображено по бухгалтерському рахунку 104 «Машини та обладнання».

Відповідно до п. 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом міністерства фінансів України від 27.04.2000 р. №92 (далі - П(С)БО 7) основні засоби це матеріальні активи, які підприємство/установа утримує з метою використання їх у процесі виробництва/діяльності або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік). В свою чергу, амортизація це систематичний розподіл вартості, яка амортизується, необоротних активів протягом строку їх корисного використання (експлуатації).

Пунктом 6 П(С)БО 7 передбачено, що об'єкт основних засобів визнається активом, якщо існує імовірність того, що підприємство/установа отримає в майбутньому економічні вигоди від його використання та вартість його може бути достовірно визначена.

Пунктом 23 П(С)БО 7 передбачено, що нарахування амортизації здійснюється протягом строку корисного використання (експлуатації) об'єкта, який встановлюється підприємством/установою (у розпорядчому акті) при визнанні цього об'єкта активом (при зарахуванні на баланс), і призупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації.

Таким чином, нарахування амортизації на основний засіб проводиться з моменту зарахування на баланс підприємства протягом терміну його корисного використання. При цьому, відповідно до п.4 П(С)БО 7 строк корисного використання (експлуатації) це очікуваний період часу, протягом якого необоротні активи будуть використовуватися підприємством/установою або з їх використанням буде виготовлено (виконано) очікуваний підприємством/установою обсяг продукції (робіт, послуг).

З наведених норм П(С)БО 7 слідує, що нарахування амортизації не проводиться виключно в період реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації основного засобу, при цьому вказана норма розширеному тлумаченню не підлягає.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що норми П(С)БО 7 не містять обмежень, що нарахування амортизації виключно на основні засоби, які вже задіяні у виробництві, а й допускає нарахування амортизації на такі, які призначені для використання в господарській діяльності в майбутніх періодах, що випливає з наведених положень П(С)БО 7 («утримує з метою використання», «отримає в майбутньому економічні вигоди», «будуть використовуватися, «буде виготовлено»). Крім того, законодавством не передбачено призупинення нарахування амортизації у випадку тимчасового не використання обладнання, крім, як його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації. Відсутність фізичного використання основних засобів не може виключати потребу у нарахуванні амортизації.

Аналогічні міжнародні стандарти, а саме п. 55 МСБО 16 «Основні засоби» передбачають, що амортизація не припиняється, коли актив не використовують або він вибуває з активного використання, доти, доки він не буде замортизирований повністю.

Крім того, в Акті зазначено, що позивач, проводячи нарахування амортизації автоматичної лінії для виготовлення піддонів марки Storti, тип GSI 170 ТА 7 AL, порушено вимоги пп. 138.3.2 п. 138.3 ст. 138 ПКУ, оскільки, остання, на думку відповідача, відноситься до невиробничих основних засобів.

Термін «невиробничі основні засоби» у визначенні наведеному в пп. 138.3.2 п. 138.3 ст. 138 ПКУ застосовується до основних засобів, які не призначені для використання в господарській діяльності платника. Проте, відповідач, кваліфікуючи автоматичну лінію для виготовлення піддонів як основного засобу, що «не призначений для використання в господарській діяльності», не врахував мету та цільове призначення вказаного обладнання та не спростував твердження позивача про використання піддонів при здійсненні вантажних перевезень, відповідно така кваліфікація є не обґрунтованою.

Одним із видів діяльності, на які позивач має відповідний КВЕД, є 46.73 - оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, крім того у перевіреному періоді ТОВ «Фаворит-М» здійснювало оброблення деревини, тому доводи апелянта про те, що лінія для виготовлення піддонів не відповідає діяльності ТОВ «Фаворит-М» не відповідає фактичним обставинам та є невірним.

Позивач протягом 2017 року здійснював виробництво піддонів, що підтверджується первинними документами, зокрема актом списання №00059 від 31.01.2017 р. ТОВ «Фаворит-М» було списано у виробництво сировину для виробництва піддонів, а саме: кронштейн для піддонів, пиломатеріал хвойний обрізний, цвяхи в асортименті. Після чого відповідним актом виготовлення піддонів №1 від 31.01.2017 р. було оприбутковано 300 піддонів, які в подальшому підприємство використовувало у власній господарській діяльності, а саме для складування готової продукції. Аналогічні операції з виготовлення піддонів ТОВ «Фаворит-М» проводило протягом всього 2017 року.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПКУ об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

При цьому, для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об'єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років.

У акті перевірки зазначено, що дохід позивача за 2015 рік склав 10385,2 тис. грн., що є менше 20 млн. грн., а, отже, позивачем було прийнято рішення про не застосування коригування фінансового результату до оподаткування.

Враховуючи зазначене, на позивача не може поширюватися дія норм ст. 138 ПК України «Різниці, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів», на яку міститься посилання в акті перевірки, оскільки ТОВ «Фаворит-М» не застосовувало коригування фінансового результату до оподаткування, тому висновки відповідача щодо заниження фінансового результату до оподаткування в сумі 733460,64 грн. за 2017 рік не відповідають нормам чинного законодавства, відповідно податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 17.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств підлягає визнанню протиправним в частині визначення податкового зобов'язання в сумі 160891,83 грн.. та штрафної санкції в сумі 40222 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 17.10.2018 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ (визначено податкове зобов'язання) у розмірі 286258 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 56423 грн.; податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 17.10.2018 року, яким зменшено розмір від'ємного значення ПДВ в сумі 457672 грн.; податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 17.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 178551,25 грн., в т.ч. 142841 грн. за податковими зобов'язаннями та 35710,25 грн. за штрафними санкціями.

Підставою для зменшення сум бюджетного відшкодування з ПДВ, зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ та визначення грошових зобов'язань стало те, що на думку відповідача, позивач неправильно визначав частку використання товарів/послуг, необоротних активів у неоподатковуваних операціях, у зв'язку з чим занизив суми податкових зобов'язань, які у відповідній частці нараховуються на суму сплаченого (нарахованого) податку під час придбання або виготовлення товарів/послуг, необоротних активів відповідно до п. 199.1 ст.199 ПК України.

Відповідно до п. 199.1. ст.199 ПК України, у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях. Відповідно до п. 199.2. вказаної статті, частка використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях визначається у відсотках як відношення обсягів з постачання оподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за попередній календарний рік до сукупних обсягів постачання оподатковуваних та неоподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за цей же попередній календарний рік. Визначена у процентах величина застосовується протягом поточного календарного року. При цьому згідно з п. 199.4. цієї ж статті, платник податку за підсумками календарного року здійснює перерахунок частки використання товарів/послуг та необоротних активів в оподатковуваних операціях виходячи з фактичних обсягів проведених протягом року оподатковуваних та неоподатковуваних операцій.

У 2015 році позивач у поданих податкових деклараціях визначив частку оподаткованих операцій на рівні 80.87 % від загального обсягу, тоді як податковим органом вона була зменшена до 67,19 %, у 2016 році ця частка становила 87,23% за даними позивача і 76 % за даними відповідача, а у 2017 році відповідно - 86,41 % та 76,46 %.

Причиною розбіжності між даними позивача і відповідача при визначенні частки неоподаткованих операцій стало те, що відповідач помилково визначав обсяг послуг із транзитного перевезення (переміщення) товарів (вантажів) митною територією України.

Відповідно до п. 197.8 ст. 197 ПК України встановлено, що звільняються від оподаткування операції з постачання послуг з перевезення (переміщення) пасажирів та вантажів транзитом через митну територію України, а також з постачання послуг, пов'язаних із таким перевезенням (переміщенням).

Згідно ст. 90 Митного кодексу України визначено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Засади організації та здійснення транзиту вантажів авіаційним, автомобільним, залізничним, морським і річковим транспортом через територію України, визначаються Законом України «Про транзит вантажів» від 20.10.99 №1172-X1V (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до статті 1 вказаного Закону «транзит вантажів» - це перевезення транспортними засобами транзиту транзитних вантажів під митним контролем через територію України між двома пунктами або в межах одного пункту пропуску через державний кордон України.

Отже, послуги з транзитного перевезення вантажів здійснюються виключно територією України між двома пунктами або в межах одного пункту пропуску через державний кордон України.

Перевезення вантажів автомобільним транспортом на відрізку від пункту (місця) митного оформлення товарів до пункту призначення (доставки) за межами державного кордону України, а також від пункту їх відправлення (прийняття для перевезення) за межами державного кордону України до пункту (місця) їх митного оформлення на території України не можуть розглядатися як транзитні перевезення через територію України, а тому вони не можуть враховуватись при визначенні обсягу операцій, які звільнені від оподаткування.

Аналогічна правова позицію викладена в ухвалі ВАСУ від 10.09.2015 року по справі №2а-0770/3006/11.

При визначенні обсягу наданих позивачем послуг з перевезення вантажів під митним режимом транзиту територією України, відповідач не визначав обсягу послуг, що відповідає транзитним перевезенням територією України від пункту першого перетину державного кордону України до пункту останнього перетину державного кордону України, а врахував у обсяг транзитних перевезень весь обсяг послуг, в тому числі які надані за межами митної території України, що призвело до невірного визначення частки використання товарів/послуг та необоротних активів у неоподаткованих операціях та помилкового зменшення бюджетного відшкодування, від'ємного значення сум ПДВ та визначення грошових зобов'язань із цього податку.

Як підтверджується первинними документами, зокрема рахунками на оплату транспортних послуг, у вказаних рахунках окремо зазначено вартість послуг по перевезенню товарів транзитом через територію України, і саме цю вартість потрібно було брати за основу при визначенні обсягу послуг, які звільняються від оподаткування, а не повну вартість таких послуг (як це було здійснено Відповідачем), яка включає і міжнародні перевезення, які є об'єктом оподаткування.

Відносини у сфері оподаткування за охоплений перевіркою період регулювалися пп. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 Податкового кодексу України, якими встановлена презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу. Згідно з п.56.21 ст.56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відповідачем протиправно визначено податкові зобов'язання по ПДВ, у зв'язку з чим зменшено суми бюджетного відшкодування за лютий та травень 2015 року, всупереч вимогам п. 102.1 ст. 102 ПК України, відповідно до якої контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Крім того, протиправність висновків та рішень відповідача пов'язана з тим, що відповідач у акті перевірки досліджував питання дотримання позивачем вимог податкового законодавства за період, який не був охоплений перевіркою. Як випливає із змісту акту перевірки, перевірка дотримання вимог податкового законодавства проводилася за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року. Разом з тим, на сторінці 50 акту перевірки відповідач досліджує податкові декларації за 2012-2014 роки, на основі їх аналізу робить висновки про нібито допущені позивачем порушення вимог податкового законодавства, що є протиправним.

Відповідачем встановлено, що позивачем порушено вимоги п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством занижено суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість по операціях з надання основних засобів в оренду за період січня - грудня 2015 року в сумі 25728 грн., за період січня 2016 року - грудня 2017 року в сумі 49421 грн. у зв'язку з тим, що розмір орендної плати за договорами оренди транспортних засобів був нижче фактичної собівартості цих послуг. Перевіркою встановлено, що ТОВ «Фаворит-М» укладено договори оренди транспортних засобів з ТОВ «Логістична компанія «Континент», ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6, орендна плата за якими в окремих випадках була нижчою за суми нарахованої амортизації по відповідних транспортних засобах.

Згідно з п. 188.1 ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів. При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції, а у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни.

Передача в оренду транспортних засобів є операціями з постачання самостійно виготовлених послуг, а база оподаткування по яких, згідно п. 188.1 ст. 188 ПК України, не може бути нижче звичайних цін.

Висновки податкового органу стосовно вчинення позивачем податкового правопорушення є помилковими, оскільки нарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість платником здійснено у відповідності до вимог податкового законодавства, господарські операції з орендарями транспортних засобів належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку платника та його податковій звітності, визначена сторонами правочинів договірна вартість послуг з оренди транспортних засобів відповідає рівню звичайних цін.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідачем жодних заходів щодо визначення звичайних цін на оренду транспортних засобів не здійснювалось. В ході перевірки Відповідачем не досліджувалось питання здійснення іншими суб'єктами господарювання операцій з оренди ідентичного (а у разі відсутності - однорідного, аналогічного) майна (транспортних засобів) у співставних умовах. Слід вказати, що ідентичні товари (роботи, послуги) - це товари (роботи, послуги), що мають однакові характерні для них основні ознаки. Під час визначення ідентичності товарів беруться до уваги, зокрема, їх фізичні характеристики, які не впливають на їх якісні характеристики і не мають суттєвого значення для визначення ознак товару, якість і репутація на ринку, країна походження та виробник. Незначні відмінності в їх зовнішньому вигляді можуть не враховуватися. Однорідні товари (роботи, послуги) - це товари (роботи, послуги), які не є ідентичними, мають подібні характеристики і складаються зі схожих компонентів, що дозволяє їм виконувати однакові функції та (або) бути взаємозамінними. Під час визначення однорідності товарів (робіт, послуг) беруться до уваги, зокрема, їх якість, наявність товарного знака, репутація на ринку, країна походження та виробник.

Згідно пп. 14.1.71 ст.14 ПК України звичайною є ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено ПК. Якщо не доведено зворотне, вважається, що звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. У свою чергу, ринковою є ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати їх, а покупець - отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично (тобто не є пов'язаними особами), володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах (пп. 14.1.219 ПК).

Отже, норми Податкового кодексу України (не враховуючи норми для окремих (специфічних) видів операцій): визначають, що база оподаткування ПДВ операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, що відповідають ринковим; встановлюють ряд обов'язкових умов відповідності ціни поставки (договірної ціни) ринковій ціні, однією з яких є володіння сторонами достатньою інформацією про ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівнянних економічних (комерційних) умовах; передбачають можливість доведення невідповідності рівню ринкових цін договірної ціни.

Згідно норм Податкового кодексу України, звичайною ціною для здійснення розрахунку бази оподаткування ПДВ операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг є ціна, визначена зацікавленими сторонами у цивільно-правовому договорі, яка у свою чергу повинна відповідати ринковій ціні (ціні, що склалася на ринку товарів/послуг).

Відповідно до листа Державної фіскальної служби України від 15.08.2016 року №27600/7/99-99-14-02-01-17 рекомендовано органам фіскальної служби в ході перевірок з'ясовувати джерела інформації про ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівнянних економічних (комерційних) умовах (далі - ринкові ціни), визначати ринкові ціни, виходячи з даних цих джерел та обов'язково враховуючи ідентичність (спорідненість, порівнянність) змісту досліджуваної операції.

В ході перевірки відповідачем не досліджувався рівень звичайних ринкових цін на послуги оренди транспортних засобів у період, коли укладалися відповідні договори оренди, отже, перевіркою і не могло бути встановлено факт невідповідності розміру орендної плати рівню звичайних цін.

Висновки відповідача щодо орендної плати нижче собівартості ґрунтуються на припущенні про відсутність економічної вигоди за результатами вчинення позивачем операцій з надання в оренду транспортних засобів його контрагентам. Проте, Відповідачем не враховано, що прибутковість кожної окремої операції не є обов'язковою ознакою господарської діяльності, яка може включати і окремі збиткові операції. За наслідками господарської діяльності у 2015-2017рр. позивачем в податкових деклараціях з податку на прибуток відображено прибутковість діяльності ТОВ «Фаворит-М».

Крім цього, договори оренди з ТОВ «Логістична компанія «Континент» укладались на тривалий термін. Згідно п.3.2 всіх договорів оренди, розмір орендної плати може бути змінений лише за взаємною згодою обох Сторін у будь-який час протягом строку дії цього Договору. Будь-які зміни орендної плати фіксуються у додаткових угодах (додатках) до цього Договору, що є невід'ємною частиною самого Договору та є чинними лише після їхнього підписання уповноваженими на те представниками Сторін та скріплення печатками Сторін. Отже, в односторонньому порядку ТОВ «Фаворит-М» змінювати орендну плату було не вправі.

Згідно копій рахунків ТОВ «Логістична компанія «Континент» та актів виконаних робіт, містяться дані про витрати, згідно даних документів на ремонтні роботи щодо орендованих у ТОВ «Фаворит-М» транспортних засобів протягом 2015 - 2017рр. орендарем ТОВ «Логістична компанія «Континент» було витрачено 365841,86 грн, в тому числі: щодо автомобіля ОСОБА_3 АА6181МІ - 79862.71 грн.; щодо автомобіля НОМЕР_8 - 233600.22 грн.; щодо напівпричепа Schwarzmuller АО0984ХТ - 52378.93 грн.

Відповідно до п. 102.1. ст. 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

В порушення п. 102.1. ст. 102 Податкового кодексу України, відповідачем, поза строками давності, донараховано позивачу податкові зобов'язання з податку на додану вартість по операціях з надання основних засобів в оренду: за січень 2015 року в сумі 2144 грн., за лютий 2015 року в сумі 2144 грн., за березень 2015 року в сумі 2144 грн., за квітень 2015 року в сумі 2144 грн., за травень 2015 року в сумі 2144 грн., за червень 2015 року в сумі 2144 грн., за липень 2015 року в сумі 2144 грн., за серпень 2015 року в сумі 2144 грн.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що висновки відповідача щодо донарахування позивачу податку на додану вартість за період січня - грудня 2015 року в сумі 25728 грн., за період січня 2016 року - грудня 2017 року в сумі 49421 грн. у зв'язку з операціями оренди транспортних засобів, а також застосування фінансових санкцій, є неправомірними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України.

Крім цього, відповідачем було встановлено, що позивачем не дотримано терміни реєстрації податкових накладних, розрахунків коригувань, а також не проведено реєстрацію окремих податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. За вказане порушення відповідач, на підставі статті 120-1 ПК України, застосував до позивача штраф на загальну суму 180089,96 грн.

Відповідно до пункту 201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податків зобов'язаний складати податкові накладні в електронній формі з дотриманням умов щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та реєструвати їх в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Абзацом 14 п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Пунктом. 198.5 ст. 198 ПК України передбачено, що платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до І липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 19". 1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197,11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Згідно абз. 7 п. 189.9 ст.189 ПК України з метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до п. 199.1. ст.199 ПК України, у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частій використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.

Оскільки у період, охоплений перевіркою, зокрема у 2017 року позивач здійснював операції, звільнені від оподаткування (постачання послуг з перевезення (переміщення) пасажирів та вантажів транзитом через митну територію України), тобто мало місце часткове використання позивачем в неоподатковуваних операціях товарів/послуг, необоротних активів, раніше придбаних для використання в оподатковуваних операціях, то позивач у відповідності до вимог п. 198.5 ст. 198 та п. 199.1 ст.199 ПК України сформував собі податкові зобов'язання та склав зведені податкові накладні (розрахунки коригування) в частці, яка відповідає частці неоподатковуваних операцій.

Реєстрація відповідних податкових накладних та розрахунків коригувань у Єдиному реєстрі податкових накладних позивачем була проведена із порушенням термінів, визначених абзацом 14 п. 201.10 ст. 201 ПК України. У зв'язку з чим і було відповідачем застосовано до позивача штрафні санкції на підставі п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що виносячи оскаржуване податкове повідомлення-рішення про накладення на позивача штрафу згідно п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України, відповідачем помилково не було враховано, що штрафна санкція, визначена вказаною нормою податкового законодавства, до спірних правовідносин застосуванню не підлягає, виходячи із наступного.

Податкові накладні та розрахунки коригування, котрі зареєстровані із порушенням граничного строку, передбаченого статтею 201 ПК України, були складені позивачем у відповідності до п. 198.5 ст. 198 та п. 199.1 ст.199 ПК України та не підлягають наданню отримувачу (покупцю), а тому штрафна санкція, передбачена п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України за порушення строків їх реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних не застосовується. Податкові накладні підпадають під вказані вище ознаки, оскільки такі не надаються покупцеві, та складені на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування (у зв'язку із здійсненням операцій по транзитному перевезенню вантажів).

Відповідно до пункту 120-1.1 ст. 120-1 ПК України передбачено відповідальність у вигляді штрафу за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації.

Згідно абзацу 2 ст. 201.10 ПК України виключно податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Порушення позивачем граничних строків реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних, які не надаються отримувачу (покупцю), не вплинули на повноту декларування позивачем свої податкових зобов'язань з ПДВ перед бюджетом в цій частині та/або на визначення суми ПДВ, що підлягає відшкодуванню з бюджету, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача щодо накладення на позивача відповідальності у вигляді штрафу за порушення граничного строку реєстрації податкової накладної, яка не надається отримувачу (покупцю) підлягає скасуванню.

За таких обставин, податкові повідомлення-рішення відповідача №, яким зменшено розмір від'ємного значення ПДВ в сумі 457672 грн.; №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 178551,25 грн., в т.ч. 142841 грн. за податковими зобов'язаннями та 35710,25 гри. за штрафними санкціями; № НОМЕР_5 від 17.10.2018 року, яким застосовано штрафні санкції за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в сумі 180089,96 грн. підлягають визнанню протиправними та скасуванню в повному обсязі.

Податкове повідомлення рішення № від 17.10.2018 року №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ (визначено податкове зобов'язання) у розмірі 286258 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 56423 грн. є протиправним та підлягає до скасування у частині визначення податкового зобов'язання у розмірі 275745,49 грн. та штрафної санкції у розмірі 53794,78 грн.

Позивачем було допущено порушення в частині включення до бюджетного відшкодування коштів в сумі 10512,51 грн. позивачем не доведено правомірності включення до податкового кредиту за вересень 2016 року по контрагенту ПП «Окко-Бізнес Контракт» 102, 52 грн.; за жовтень 2016 р. - 1502 грн. та 19 грн.; за листопад 2016 р. - 3600 грн.; по взаєморозрахунках із УДП «Укрінтеравтосерівс» у розмірі 413,17 грн.; по ПрАТ «Укртелеком» - 39 грн., 21 грн.; по ТОВ «ФХ Сервіс»- 116, 27 грн., 700 грн.; по ТОВ «НРП» - 1351, 83 грн; по ПрАТ «Київстар» - 200, грн. , 1722 грн. , 126, 79 грн. 619, 72 грн.. Доказів правомірності включення вказаних сум позивачем не надано, а відтак висновок протиправності включення таких сум до бюджетного відшкодування є правомірним.

Таким чином, податкові повідомлення рішення від 17.10.2018 року № НОМЕР_6, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 70730,83 грн., в т.ч. 34005,52 грн. за податковими зобов'язаннями, 22578,42 грн. за штрафними санкціями, 14129,89 грн. пені, та № НОМЕР_7, яким збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору на суму 5560,53 грн., в т.ч.2685,3 грн. за податковим зобов'язанням, 1695,91 грн. за штрафними санкціями, 1179,32 грн. пені підлягають визнанню протиправними та скасуванню у повному обсязі.

Щодо оскаржуваного податкового повідомлення - рішення від 17.10.2018 року №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ (визначено податкове зобов'язання) у розмірі 286258 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 56423 грн. є протиправним та підлягає до скасування в частині визначення податкового зобов'язання у розмірі 275745,49 грн. та у розмірі 53794,78 грн. штрафної санкції.

Щодо оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_6 від 17.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 70713.83 грн., в т.ч. 34005.52 грн. за податковими зобов'язаннями, 22578.42 грн. за штрафними санкціями, 14129,89 грн. пені та податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_7 від 17.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору на суму 5560.53 грн.. в т.ч. 2685.3 грн. за податковим зобов'язанням, 1695,91 грн. за штрафними санкціями, 1179,32 грн. пені.

Відповідачем в акті перевірки зазначено, що позивачем не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 5346,00 грн.

Позивач відповідно до договору оренди основних засобів від 01.01.2016 р. орендує у громадянки ОСОБА_7 ангар металічний та цех загальною площею 300 м2, що знаходиться за адресою: вул. Заводська, 2, смт. Буштино, Тячівський район. Розмір орендної плати складає 3300,00 грн. в місяць та сплачується щоквартально.

В Акті перевірки зазначено, що ТОВ «Фаворит-М» не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб по даній операції в сумі 5346,00 грн., в тому числі у серпні 2016 року в сумі 1782,00 грн., у жовтні 2016 року в сумі 1782,00 грн. та у січні 2017 року в сумі 1782,00 грн.

Відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. При цьому, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України передбачено, що податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

Відповідно до платіжних доручень №2160 від 08.08.2016 p., №2263 від 12.10.2016 р. та №2383 від 10.01.2017 р. ТОВ «Фаворит-М» проведено перерахування податку на доходи фізичних осіб в сумі 1782,00 грн. по кожному платіжному дорученню з розрахункового рахунку №7121 у філії AT «Укрексімбанк» в м. Ужгород, тому висновки відповідача щодо не сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 5346.00 грн. є такими, що не підтверджено первинними бухгалтерськими документами.

Крім цього, відповідач зазначає у акті перевірки, що позивачем не сплачено до бюджету військовий збір в сумі 297,00 грн., в тому числі у жовтні 2016 року в сумі 148,50 грн. та у січні 2017 року в сумі 148,50 грн.. із сум доходів, виплачених громадянину ОСОБА_7 за вищевказаним договором оренди основних засобів від 01.01.2016 р.

Відповідно до пп. 1.4 п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту (1,5%).

Відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПКУ податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Підпунктом 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПКУ передбачено, що податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

Наведені в акті перевірки факти про неперерахування відповідних сум військового збору не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки згідно платіжних доручень №2262 від 12.10.2016 р. та №2382 від 10.01.2017 р. Позивачем проведено перерахування військового збору в сумі по 148,50 грн. відповідно, по кожному платіжному дорученню з розрахункового рахунку № 7121 в філії AT «Укрексімбанк» в м. Ужгород.

Таким чином , висновок відповідача щодо не сплати до бюджету військового збору в сумі 297,00 грн. не відповідає фактичним обставинам справи.

В Акті перевірки відповідачем також зазначено, що позивачем здійснено виплату фізичним особам без підтвердження належним чином оформленими первинними документами витрат на відрядження чи придбання товарів (послуг) та не утримано податок на доходи фізичних осіб в сумі 24330,89 грн. Відповідно до видаткових касових ордерів ТОВ «Фаворит-М» проведено виплати заборгованості перед фізичними особами - колишніми працівниками товариства в сумі 135171,59 грн., в тому числі: ОСОБА_4 в сумі 79474,50 грн. та ОСОБА_3 в сумі 55697,09 грн.

Як слідує з матеріалів справи, згідно наказу №2 від 02.01.2015 р. «Про прийняття на роботу» громадянин ОСОБА_3 був прийнятий на посаду водія вантажного автомобіля та пропрацював на даній посаді до 06.06.2015 р., ОСОБА_4 був прийнятий на посаду водія вантажного автомобіля (наказ «Про прийняття на роботу» №13 від 01.11.2014 р.) та пропрацював на даній посаді до 25.07.2016 р.. Тобто, вказані особи були працівниками позивача.

Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 372 «Розрахунки з підзвітними особами» станом на 01.01.2016 р. рахується заборгованість ТОВ «Фаворит-М» перед ОСОБА_4 в сумі 79474.50 грн. та ОСОБА_3 в сумі 55697,09 грн. по затверджених авансових звітах у зв'язку з перебуванням даних працівників у відрядженні.

Відповідно до пп. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170 ПКУ не є доходом платника податку - фізичної особи, яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем або є членом керівних органів підприємств, установ, організацій, сума відшкодованих йому у встановленому законодавством порядку витрат на відрядження в межах фактичних витрат, а саме, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат. Зазначені в абзаці другому пп. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170 ПКУ витрати не є об'єктом оподаткування цим податком лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат. До оподатковуваного доходу не включаються також витрати на відрядження, не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати), понесені у зв'язку з таким відрядження у розмірах, що були встановлені ПК України у відповідних періодах.

Як вбачається із акту перевірки така проводилася з питань правильності нарахування податку на доходи фізичних осіб за період з 01.07.2015р., тому документи, які підтверджують понесені витрати ОСОБА_4БЮ. та ОСОБА_3 за період до 01.07.2015р. не могли бути предметом даної перевірки.

Крім цього, перевірка з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 р. по 30.06.2015 р. проводилась працівниками ДПІ у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області. За результатами перевірки складено акт №1045/17-01/32922702 від 24.11.2015 р. яким не встановлено відсутності первинних бухгалтерських документів, а саме авансових звітів, щодо відряджень ОСОБА_4 та ОСОБА_3 У випадку відсутності таких документів, або їх складання неналежним чином, такі порушення призвели б до нарахування податку на доходи фізичних осіб за результатами вже цієї попередньої перевірки. Однак, перевіркою, яка проводилась ДПІ у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області не встановлено порушень при нарахуванні податку на доходи фізичних осіб при порушенні порядку проведення розрахунків з підзвітними особами.

Відповідно до п. 44.3 ПК України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, тому з урахуванням наведеної норми, позивач не зобов'язаний зберігати первинні бухгалтерські документи щодо операцій із ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (авансові звіти та первинні бухгалтерські документи до них) за період до 30.06.2015 p., оскільки на момент перевірки закінчився граничний термін, передбачений ПК України.

Таким чином, позивачем протягом 2016-2017 років проводилось погашення підтвердженої заборгованості по витратах на відрядження перед ОСОБА_4 в сумі 79474.50 грн. та ОСОБА_3 в сумі 55697,09 грн., а не виплата доходів цим особам, як зазначено в Акті перевірки.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що висновок Акту перевірки щодо не сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 24330,89 грн. не відповідає фактичним обставинам справи та, з аналогічних підстав необґрунтованим є висновок відповідача про заниження сум військового збору на суму 2027,57 грн.

Також апелянта вказує на те, що позивачем занижено об'єкт оподаткування по податку на доходи фізичних осіб у зв'язку з недотриманням встановленої Буштинською селищною радою мінімальної вартості місячної оренди на суму 24048 грн. Апеляційний суд також вважає такі доводи невірними, оскільки позивач відповідно до договору оренди основних засобів від 01.01.2016 р. орендує у громадянки ОСОБА_7 ангар металічний та цех загальною площею 300 м . що знаходиться за адресою: Тячівський район, смт. Буштино. вул. Заводська, 2. Розмір орендної плати складає 3300,00 грн в місяць. При цьому, вартість оренди одного кв.м площі цього ангару становить 11,00 грн. (3300,00 грн. / 300 кв.м).

Відповідно до п. 2 рішення Буштинської селищної ради від 23.08.2012 р. №622 затверджено розрахунок мінімального розміру місячної орендної плати за 1 кв.м загальної площі нерухомого майна по смт. Буштино на 2012 рік. Пунктом третім цього ж рішення встановлено мінімальний розмір місячної орендної плати за 1 кв.м загальної площі нерухомого майна по смт. Буштино в розмірі 14,34 грн. на 2012 рік.

Інших рішень щодо встановлення мінімального розміру місячної орендної плати за 1 кв.м загальної площі нерухомого майна по смт. Буштино за період з 01.01.2013 р. по 01.01.2018 р. Буштинською селищною радою не приймалось, тобто рішень щодо встановлення мінімального розміру місячної орендної плати за 1 кв.м загальної площі нерухомого майна по смт. Буштино на 2016 рік немає, вони по початку відповідного звітного (податкового) року не встановлені і не оприлюднені.

Апелянт вважає, що позивачем занижено об'єкт оподаткування по податку на доходи фізичних осіб у зв'язку з недотриманням встановленої мінімальної вартості місячної оренди у 2016 році. При цьому, для розрахунку такої суми заниження, відповідачем взято мінімальний розмір місячної орендної плати за 1 кв.м загальної площі нерухомого майна по смт. Буштино на 2012 рік тобто в розмірі 14,34 грн.

Відповідно до пп. 170.1.2 п. 170.1 ст. 170 ПКУ, якщо мінімальну вартість не встановлено чи не оприлюднено до початку звітного (податкового) року, об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеного в договорі оренди.

Таким чином, враховуючи, що відповідним рішенням Буштинської селищної ради не встановлено мінімального розміру місячної орендної плати за 1 кв.м загальної площі нерухомого майна по смт. Буштино на 2016 рік, а рішення від 23.08.2012 р. №622 діє тільки у 2012 році, то об'єкт оподаткування по договору оренди основних засобів від 01.01.2016 р. між громадянкою ОСОБА_7 та ТОВ «Фаворит-М» визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеного в договорі оренди, а саме 11,00 грн.

З урахуванням наведеного, висновок Акту перевірки щодо заниження об'єкту оподаткування по податку на доходи фізичних осіб на суму 24048 грн. та, відповідно, заниження податку на доходи фізичних осіб на 4328,64 грн. не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки первинними документами позивача встановлено протилежне. З аналогічних підстав необґрунтованим є висновок відповідача про заниження сум військового збору на суму 360,72 грн.

З урахуванням вищевикладених норм діючого законодавства та встановлених обставин даної справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають до задоволення у частині з наведених вище підстав.

Щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд зазначає наступне. Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 ст. 134 КАС України унормовано, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, як слідує з аналізу наведених норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

В межах апеляційного розгляду справи №260/1157/18 позивачем здійснено витрати на професійну правничу допомогу адвоката у загальному розмірі 30000,00 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 26.11.2018 p., додатковою угодою № 1 від 28.03.2019 року, рахунком від 05.04.2019 p., актом виконаних робіт (наданих послуг) від 05.04.2019р. та платіжним документами про оплату вартості отриманої відповідачем правничої допомоги.

Відповідно до підпункту в) пункту 4 ч. 1 ст. 322 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції складається із резолютивної частини із зазначенням, зокрема, розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та вважає, що заява позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року у справі №260/1157/18 без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-М» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 ( тридцять тисяч ) грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10
Повний текст постанови складено 18.04.2019р.