Справа № 1540/3824/18
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3824/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Одеса

Зала судових засідань №21

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Аракелян М.М.

За участю секретаря - Макаренко А.І.

За участю сторін:

Від позивача: - ОСОБА_1

Від відповідача: - Бойчева Т.Б.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа №1540/3824/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, в якому позивач просить суд стягнути з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 05 лютого 2018 року за весь час затримки по день фактичного розрахунку згідно ст.ст. 116, 117 КЗпП України; стягнути з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при звільненні з позивачем не був здійснений повний розрахунок, з метою уникнення настання правових наслідків у вигляді стягнення з прокуратури Одеської області на користь позивача заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, відповідачем видано наказ №1042к від 18.06.2018р., яким змінюється дата звільнення з 01.02.2018р. на 05.02.2018р. Окрім того, позивач просив стягнути з прокуратури Одеської області моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., з огляду на те, що в результаті незаконного звільнення не проведено повного розрахунку згідно ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Ухвалою суду від 06.08.2018р. прийнято до розгляду та відкрито провадження даній у справі. Розгляд справи призначено проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено підготовче засідання на 03.09.2018 року о 12:00 год.

Згідно відзиву на позовну заяву 03.09.2018р. за вхід. №25733/18 представник відповідача у задоволенні позову ОСОБА_1 просив відмовити повністю, зазначивши, що у судовому порядку встановлено, що наказ про звільнення ОСОБА_1 є правомірним. Вини відповідача щодо невиплати належних при звільненні позивачу сум не має, оскільки прокуратурою Одеської області вживались заходи щодо отримання ОСОБА_1 трудової книжки та надання листка непрацездатності про перебуванні на лікарняному, однак вказані заходи позивачем були проігноровані. Це унеможливило здійснення розрахунку з урахуванням ненадання роботодавцю оригіналу листка непрацездатності та неповідомлення про перебування на лікарняному.

У підготовчому засіданні, призначеному на 03.09.2018р., оголошено перерву до 24.09.2018р., у зв'язку з витребуванням доказів по справі.

За клопотанням позивача у підготовчому засіданні призначеному на 24.09.2018р., оголошено перерву до 04.10.2018р.

Ухвалою суду від 04.10.2018 року зупинено провадження у справі №1540/3824/18 до набрання законної сили судовим рішенням апеляційного адміністративного суду у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року по справі №815/1022/18.

04 лютого 2019 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про поновлення провадження у справі (вх.№3909/19).

Підготовче засідання для розгляду клопотання про поновлення провадження у справі призначено на 14.02.2019 року.

Ухвалою суду від 14.02.2019р. поновлено провадження у даній справі. Продовжено строк підготовчого провадження у справі №1540/3824/18 на тридцять днів. Призначено підготовче засідання на 04.03.2019 року о 11:00 год.

У підготовчому засіданні, призначеному на 04.03.2019р., оголошено перерву до 14.03.2019р., за клопотанням представника відповідача.

Ухвалою суду від 21.03.2019р. прийнято відмову ОСОБА_1 від позову у справі №1540/3824/18 в частині вимог про визнання протиправним та скасування наказу прокурора Одеської області №1042к від 18 червня 2018 року. Провадження у справі №1540/3824/18 в частині вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу прокурора Одеської області №1042к від 18 червня 2018 року - закрито.

Ухвалою суду від 21.03.2019р. закрито підготовче засідання у справі. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10.04.2019р.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 04.04.2005р. був прийнятий на роботу в органи прокуратури Одеської області, а з 15.12.2015р. призначений на посаду заступника керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури.

Наказом прокурора Одеської області № 238к від 01.02.2018р. ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури та органів прокуратури за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, та одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про прокуратуру"). (а.с.10).

Наказом прокурора Одеської області № 1042к від 18.06.2018р. наказ прокурора Одеської області №238к від 01.02.2018р. змінено: «Вважати радника юстиції ОСОБА_1 звільненим з посади заступника керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури та органів прокуратури за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, та одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про прокуратуру") з 05 лютого 2018 року.». (а.с. 12).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.07.2018р. по справі №815/1022/18 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування наказу № 238к від 01 лютого 2018 року, поновлення позивача в органах прокуратури на посаді заступника керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури, зарахування до стажу роботи в органах прокуратури періоду вимушеного прогулу та стягнення з прокуратури Одеської області на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовлено повністю.

Постановою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2018р. у справі №815/1022/18 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.07.2018р. залишено без змін. (а.с.76-80)

Позивач просить стягнути з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 05 лютого 2018 року за весь час затримки по день фактичного розрахунку згідно ст. ст. 116, 117 КЗпП України та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України зазначається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,- наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

Відповідно до ч.5 ст.16 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року по справі №910/4518/16 зробила висновок, що стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

З аналізу вищевикладених приписів вбачається, що обов'язковою передумовою стягнення у судовому порядку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є наявність вини відповідача при виконанні вимог, які закріплені у ст.116 КЗпП України, та відсутність спору про розмір і визначення відповідних виплат.

Як встановлено судом, наказом прокурора Одеської області № 238к від 01.02.2018р. ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури. (дата звільнення 01.02.2018р.)(а.с. 10).

Позивачем оскаржено наказ прокурора Одеської області № 238к від 01.02.2018р. у судовому порядку, однак за результатами судового розгляду рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.07.2018р. по справі №815/1022/18 встановлена його правомірність.

Листом №11-124-18 від 01.02.2018р. відповідач сповістив ОСОБА_1 про прийняття вищезазначеного наказу та зазначив про необхідність прибуття до відділу роботи з кадрами прокуратури Одеської області з метою ознайомлення з наказом, здачі посвідчення працівника органів прокуратури, отримання трудової книжки та отримання копії наказу про звільнення (а.с. 55-56).

06.02.2018р. у приміщенні Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_1 було вручено копію наказу про його звільнення та трудову книжку, що встановлено у рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 24.07.2018р. по справі №815/1022/18.

Згідно листа №11-9660-17 від 27.04.2018р. відповідач повідомив ОСОБА_1, що станом на 27.04.2018р. документи щодо непрацездатності у період з 26.01.2018р. по 02.02.2018р. до прокуратури області не надходили. У табелях обліку використання робочого часу, складених Ізмаїльською місцевою прокуратурою, 26.01.2018р., 29-31.01.2018р., 01.02.2018р. обліковані як робочі дні (8 годин) відпрацьовані позивачем, за вказані дні нараховано та виплачено заробітну плату. У зв'язку з чим, необхідно надати до відділу роботи з кадрами прокуратури області оригінал листка непрацездатності за період з 26.01-02.02.2018р. (а.с. 57)

Наказом прокурора Одеської області №1042к від 18.06.2018р. наказ прокурора Одеської області №238к від 01.02.2018р. змінено в частині дати звільнення (з 05 лютого 2018 року) (а.с.11-12). Вказано, що наказом № 238к від 01.02.2018р. радника юстиції ОСОБА_1 на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів №30дп-18 від 24.01.2018р. звільнено з посади заступника керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури та органів прокуратури за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, та одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про прокуратуру"). У подальшому, про перебування у тимчасовій непрацездатності з 26.01.2018р. ОСОБА_1 не повідомляв та документів, які б це підтверджували до відділу роботи з кадрами прокуратури області або Ізмаїльської місцевої прокуратури не надавав. У ході судового розгляду адміністративної справи №815/1022/18 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування вищевказаного наказу, останнім надано копію листка непрацездатності серії АГШ №565124 про перебування у період з 26.01.2018р. по 02.02.2018р. на лікуванні. За таких обставин, дата звільнення 01.02.2018р. підлягає зміні.

У зв'язку з чим, листом №11-8818вих.18 від 18.06.2018р. відповідач повідомив ОСОБА_1 про необхідність прибути до відділу роботи з кадрами прокуратури Одеської області та надати трудову книжку для внесення відповідних записів до трудової книжки. (а.с.58-59)

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що в наказі прокуратури Одеської області №1042 від 18.06.2018р. вказано підставу внесення змін копія листка непрацездатності серії АГШ №565124 позивача, що спростовує твердження відповідача про те, що відсутність лікарняного листка перешкоджала здійснити повний розрахунок відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України. Оскільки згідно п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999р. № 1105-XIV підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, який надається роботодавцю у перший день після хвороби.

У рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 24.07.2018р. по справі №815/1022/18 встановлено неповідомлення позивачем прокуратури Одеської області, Ізмаїльської місцевої прокуратури про перебування його на амбулаторному лікуванні на час видання відповідачем наказу від 01.02.2018р. Посилання позивача на те, що рішеннями Солом'янського районного суду м. Києва в межах кримінального провадження йому було заборонено спілкуватись з керівником Ізмаїльської місцевої прокуратури (а.с. 121-131), висновки суду в цій частині не спростовують, оскільки позивач про обставини його тимчасової непрацездатності не повідомляв жодного співробітника Ізмаїльської місцевої прокуратури та службову особу, яка займається табелюванням робочого часу працівників прокуратури. Посилання ОСОБА_1 на обов'язок Ізмаїльської місцевої прокуратури та прокуратури Одеської області при прийнятті наказу №238к від 01 лютого 2018 року перевіряти місцезнаходження позивача та встановлювати можливе знаходження його на лікуванні, суд (з урахуванням наявності на час прийняття спірного наказу рішення КДКП №30дп-18 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури) вважає помилковим та таким, що не ґрунтується на вимогах Закону України "Про прокуратуру". Крім того, судом досліджено наказ прокуратури Одеської області №345 від 11.08.2016 року, яким встановлено обов'язок для працівників прокуратур у разі їх відсутності на робочому місці самостійно повідомляти безпосередніх керівників.

Відповідачем надані докази, які підтверджують що фактично з ОСОБА_1 відбувся повний розрахунок по 05.02.2018р. включно. 05.02.2018р., який є останнім робочим днем (виходячи із дати звільнення, зміненої наказом №1042к), був оплачений після коригування табелю обліку робочого часу за лютий 2018 року та відображення його перебування на лікарняному 01.02-04.02.2018р. включно (нараховано 104718,76грн. та виплачено на картковий рахунок позивача 83251,41грн.) (а.с.150-157).

З урахуванням наявності спору про розмір і визначення відповідних виплат (ненадання листка непрацездатності серії АГШ №565124) та відсутність вини відповідача при виконанні вимог статті 116 КЗпП України, суд не вбачає підстав для стягнення з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 05 лютого 2018 року за весь час затримки по день фактичного розрахунку згідно ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Щодо позовних вимог про стягнення з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ч. 1-3 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пленум Верховного суду України у Постанові №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначив, що відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Порушення вимог ст.116 КЗпП України в обставинах даної справи судом не встановлено, протиправність наказу про звільнення в судовому порядку не встановлювалась, отже підстави для стягнення моральної шкоди з відповідача відсутні.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008), Консультативної ради європейських суддів, до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень - обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, оцінюючи у сукупності наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області про стягнення з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 05 лютого 2018 року за весь час затримки по день фактичного розрахунку згідно ст.ст. 116, 117 КЗпП України, стягнення з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне рішення складено та підписано 23 квітня 2019 року у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді з 11.04.2019р. по 22.04.219р.

Суддя М.М. Аракелян