Справа № 2040/7203/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 р.Справа № 2040/7203/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., м. Харків, повний текст складено 05.10.18 року по справі № 2040/7203/18

за позовом адвоката Орлова Олександра Олександровича

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, адвокат Орлов Олександр Олександрович, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області щодо відмови у наданні інформації на адвокатський запит № 1/фо-В від 21.08.2018 р., оформлені листом № 9208/0/20-40-08-01-10 від 28.08.2018 р.; зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області надати інформацію на адвокатський запит № 1/фо-В від 21.08.2018 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що він, як адвокат ОСОБА_2 на підставі договору про надання правничої допомоги, звернувся до ГУ ДФС в Харківській області з адвокатським запитом в порядку ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", в якому просив надати інформацію та документи на її підтвердження щодо всіх банківських рахунків, відкритих на ім'я громадянина ОСОБА_3, який є боржником ОСОБА_2 за виконавчим провадженням. Листом від 28.08.2018 р. ГУ ДФС в Харківській області відмовило позивачу в наданні такої інформації, пославшись на те, що адвокат має право звертатися з адвокатським запитом тільки в інтересах клієнта під час здійснення адвокатської діяльності, витребувана інформація не може бути надана, оскільки у запиті відсутні докази отримання доручення від ОСОБА_3

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2018 року по справі № 2040/7203/18 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області щодо відмови у наданні інформації на адвокатський запит № 1/фо-В від 21.08.2018 р., оформленої листом № 9208/0/20-40-08-01-10 від 28.08.2018 р.; зобов'язано Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області повторно розглянути адвокатський запит Орлова О.О. № 1/фо-В від 21.08.2018 р. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.08.2018 р. адвокат Орлов О.О. звернувся до Головного управління ДФС у Харківській області з адвокатським запитом, в якому просив надати йому інформацію та документи на її підтвердження щодо всіх банківських рахунків, відкритих на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1. В запиті зазначив, що між ним та ОСОБА_2 укладений договір про надання правничої допомоги щодо представництва інтересів клієнта у виконавчому провадженні № 56633215 щодо виконання Київським відділом ДВС ГТУЮ у Харківській області рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2017 р. по справі № 640/8812/16-ц, яке набрало законної сили, про стягнення заборгованості в сумі 40027,20 грн. з ОСОБА_3

В запиті зазначено, що ОСОБА_3 ухиляється від належного виконання судових рішень, що зумовлює необхідність отримання інформації від уповноваженого органу державної влади.

На підтвердження повноважень адвоката до запиту були додані належним чином засвідчені копії таких документів: свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю позивача; копії ордера; договору про надання правничої допомоги від 22.06.2018 р., укладеного між позивачем та ОСОБА_2

Листом від 28.08.2018 р. № 9208/О/20-40-08-01-10 ГУ ДФС у Харківській області відмовило позивачу у наданні інформації на вказаний запит, зазначивши, що адвокат має право звертатися з адвокатським запитом тільки в інтересах клієнта під час здійснення адвокатської діяльності, а оскільки у запиті відсутні докази отримання доручення від ОСОБА_3, п.н. НОМЕР_1, витребувана інформація не може бути надана. відповідачем зазначено, що згідно п. 17.1.9 ст. 17 розділу І Податкового кодексу України, платник податків має право на нерозголошення контролюючим органом (посадовими особами) відомостей про такого платника без його письмової згоди та відомостей, що становлять конференційну інформацію, державну, комерційну, банківську таємницю та сталі відомі під час виконання посадовими особами службових обов'язків, крім випадків, коли не прямо передбачено закономи.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що оскільки мотиви для відмови позивачу в наданні запитуваної інформації, викладені в листі ГУ ДФС у Харківській області від 28.08.2018 р. № 9208/О/20-40-08-01-10 не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, така відмова податкового органу є протиправною.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд першої інстанції зазначив, що оскільки ГУ ДФС у Харківській області відмовило позивачу у наданні інформації на його адвокатський запит з формальних підстав, вказаний запит по суті поставлених в ньому питань розглянуто не було, належним способом захисту прав позивача буде зобов'язання відповідача повторно розглянути адвокатський запит № 1/фо-В від 21.08.2018 р.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що ані позивачем, ані відповідачем рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог фактично не оскаржувалося, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних не переглядається.

В свою чергу, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Так, в доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку стосовно того, що єдиною підставою відмови у задоволенні адвокатського запиту, яка передбачена законом, є запитування інформації з обмеженим доступом. Однак, суд не взяв до уваги посилання Головного управління ДФС у Харківській області на приписи Закону України "Про доступ до публічної інформації" та Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Апелянт зазначив, що відповідно до ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформацією з обмеженим доступом, зокрема, є таємна інформація.

У ст. 8 зазначеного Закону надано визначення таємної інформації, а саме, це інформація, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.

В свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відома банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України.

Апелянт зазначив, що суд, при прийнятті рішення, не надав правової оцінки зазначеним приписам законодавства посилаючись на ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, де зазначено що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Однак, предметом оскарження в цьому судовому провадженні є дії Головного управління ДФС у Харківській області щодо відмови у наданні інформації на адвокатський запит, а не рішення. Жодного рішення в цьому випадку контролюючим органом не приймалось, а отже суд неправомірно не надав оцінки посиланням відповідача на приписи Закону України "Про доступ до публічної інформації" та Закону України "Про банки та банківську діяльність".

З урахуванням вищезазначеного, апелянт зазначає, що інформація про банківські рахунки громадянина ОСОБА_3 відноситься до інформації з обмеженим доступом, а отже її було правомірно не надано у відповідь на адвокатський запит № 1/фо-В від 21.08.2018 р.

Крім того, апелянт зазначив, що пп. 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 ПК України закріплено право платника податків на нерозголошення контролюючим органом (посадовими особами) відомостей про такого платника без його письмової згоди та відомостей, що становлять конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання посадовими особами службових обов'язків, крім випадків, коли це прямо передбачено законами.

На підставі цього, апелянт зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов'язку контролюючого органу надавати інформацію, що становить банківську таємницю у відповідь на адвокатський запит.

З приводу наведених вище доводів апелянта колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що в листі-відповіді від 29.08.2018 р. наданої на адвокатський запит, підставою для відмови у наданні інформації слугував висновок контролюючого органу про те, що витребувана інформація не може бути надана, оскільки у запиті відсутні докази отримання доручення від ОСОБА_3 При цьому, відповідач послався на приписи ст. ст. 20, 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Розглядаючи спірні правовідносини, суд першої інстанції виходив з того, що справу належить розглядати в порядку судочинства.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

З матеріалів справи судом встановлено, що предметом спору в межах цієї справи є визнання протиправними дій Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області щодо відмови у наданні інформації на адвокатський запит № 1/фо-В від 21.08.2018 р., оформлені листом № 9208/0/20-40-08-01-10 від 28.08.2018 р. та зобов'язання Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області надати інформацію на адвокатський запит № 1/фо-В від 21.08.2018 р.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначені Законом України від 13.01.2011 р. № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI).

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 1 Закону № 2939-VI ).

Таким чином, суб'єкти владних повноважень та їх посадові особи, реалізуючи свої повноваження, наділені правом вчиняти певні дії на підставі та в межах чинних норм законодавства України, зокрема, надавати інформацію на звернення громадян у порядку Закону № 2939-VI.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач вважає протиправними дії відповідача, які виявилися у ненаданні йому відповіді на адвокатський запит. Зміст адвокатського запиту Орлова О.О. в цій справі спрямований на те, щоб відповідач надав інформацію та документи на її підтвердження щодо всіх банківських рахунків, відкритих на ім'я ОСОБА_3 В запиті зазначив, що між ним та ОСОБА_2 укладений договір про надання правничої допомоги щодо представництва інтересів клієнта у виконавчому провадженні № 56633215 щодо виконання Київським відділом ДВС ГТУЮ у Харківській області рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2017 р. по справі № 640/8812/16-ц, яке набрало законної сили, про стягнення заборгованості в сумі 40027,20 грн. з ОСОБА_3

При вирішенні спірних правовідносин, судом враховується правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 16.01.2019 р. по справі № 686/23317/13-а (провадження № 11-1193апп18).

При вирішенні подібних правовідносин Великою Палатою Верховного Суду зроблені наступні висновки.

Правові засади організації діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні врегульовані Законом України від 05.07.2012 р. № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI).

Закон визначає адвокатський запит - як письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту (ч. 1 ст. 24 Закону № 5076-VI).

За приписами ст. 24 Закону № 5076-VI орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів. Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Виходячи з наведених правових норм, адвокатський запит не є запитом, що направлений на отримання публічної інформації, оскільки може бути спрямований не лише до суб'єктів владних повноважень, але й до будь-якої юридичної особи з метою отримання необхідної адвокату інформації для надання правової допомоги клієнту, у зв'язку з чим відносини, які склалися між позивачем та Головою Таїровської селищної ради щодо зобов'язання останнього надати відповідь на адвокатські запити, не є публічно-правовими у розумінні КАС України.

Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що вимоги стосовно ненадання відповіді на адвокатські запити не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій частині також підлягають скасуванню, а провадження - закриттю.

З огляду на наведене та ураховуючи суть спірних правовідносин, Велика Палата Верховного Суду встановила помилковість висновків судів попередніх інстанцій, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки має вирішуватися в порядку цивільного судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що «фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».

Таким чином, зважуючи на тлумачення ЄСПЛ поняття «судом, встановленим законом», суд апеляційної інстанції з метою дотримання юрисдикції, визначеної чинним законодавством України, виходячи з характеру спірних правовідносин, які підлягають врегулюванню в рамках господарського судочинства, дійшов висновку, що адміністративний суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у значенні п. 1 ст. 6 Конвенції відносно цих спірних правовідносин.

Враховуючи суть спірних правовідносин, правові висновки Великої Палати Верховного Суду, зроблені в подібних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновок суду першої інстанції про підсудність цієї справи адміністративному суду та наявність підстав для частково задоволення адміністративного позову, є помилковим, оскільки ця справа має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

На підставі наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Враховуючи те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2018 року по справі № 2040/7203/18 прийняте з порушенням норм матеріального та без врахування наведених вище обставин, вона підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2018 року по справі № 2040/7203/18 скасувати.

Провадження в адміністративній справі за позовом адвоката Орлова Олександра Олександровича до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення з цими позовними вимогами в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 22.04.2019 року