Справа № 1340/4759/18
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/576/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;

за участю секретаря судового засідання Гром І. І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року у справі № 1340/4759/18 (головуючий суддя Сподарик Н. І., м. Львів, повне судове рішення складено 26 листопада 2018 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними рішень, зобов'язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

12 жовтня 2018 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним рішення, викладене у листі №22-6-3592 від 19 липня 2018 року ОСОБА_2 персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо відмови у визнанні ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ України та відмови у видачі посвідчення ветерана органів внутрішніх справ України; зобовязання ОСОБА_2 персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області визнати ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ України та видати відповідне посвідчення ветерана органів внутрішніх справ України.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що позивач наполягає на тому, що він набув права на набуття статусу ветерана органів внутрішніх справ України, так як відповідно до наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 30.12.2010 №410 о/с його вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становила 21 рік 05 місяців 28 днів, що є достатньою для набуття цього статусу.

Львівським окружним адміністративним судом здійснено заміну відповідача ОСОБА_2 персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України замінено на належного відповідача Міністерство внутрішніх справ України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо відмови у визнанні ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ України та видачі посвідчення Ветеран органів внутрішніх справ. Зобовязано Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області визнати ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ України та видати посвідчення Ветеран органів внутрішніх справ. В задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним рішення, що викладене у листі № 22-6-3592 від 19 липня 2018 року ОСОБА_2 персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо відмови у визнанні ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ України та відмови у видачі відповідного посвідчення відмовлено.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, вважає, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В апеляційній скарзі наголошує, що у позивача відсутній двадцятирічний стаж бездоганної служби у календарному обчисленні, так як навчання у цивільних вищих навчальних закладах (незалежно від форми навчання) є періодом часу, який зараховується до вислуги років для призначення пенсії, але не є видом служби, відтак вислуга позивача становить 19 років 00 місяців 19 днів, що є недостатнім для надання йому статусу ветерана військової служби.

Позивач, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити.

Інші особи, у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, пояснення представника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ.

В період з 01 вересня 1986 року по 30 червня 1993 року позивач навчався у Львівському національному університеті імені ОСОБА_3, у звязку із чим до календарної вислуги і пільгового обчислення зараховано 2 роки і 5 місяців половина денної форми навчання. З 29 червня 1987 року до 06 червня 1989 року ОСОБА_1 перебував в академічній відпустці на період проходження дійсної військової служби в Збройних Силах СРСР.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 30 грудня 2010 року № 410 о/с звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у відставку за пунктом 65 а (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України підполковника міліції ОСОБА_1 (М-005797), заступника начальника відділу боротьби з міжнародними організованими злочинами групами управління по боротьбі з організованою злочинністю у Львівській області ГУМВС з 30 грудня 2010 року. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні складає: 21 рік 05 місяців 28 днів, для виплати вихідної допомоги: 19 років 00 місяців 18 днів, у пільговому обчисленні: 30 років 00 місяців 23 дні.

09 жовтня 2015 року позивач звернуся до Міністерства внутрішніх справ України з листом-запитом щодо обчислення вислуги років для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ.

ОСОБА_2 персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України листом від 10 грудня 2015 року за № 6/1/3-Г-1954 підтвердив, що у ОСОБА_1 є законні підстави для надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ.

06 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління Національної поліції у Львівській області про розяснення щодо вирішення питання про надання йому статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» та видачі відповідного посвідчення.

Ліквідаційна комісія ГУ МВС України у Львівській області, у звязку із відсутністю бланків, направила документи ОСОБА_1 до ОСОБА_2 персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України для розгляду по суті і вирішення питання щодо видачі посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ».

02 серпня 2018 року за № 258/а/31/01-2018 Ліквідаційною комісією ГУМВС України у Львівській області було надіслано позивачу копію листа ОСОБА_2 персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України від 19 липня 2018 року за №22/6-3592.

ОСОБА_2 персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України від 19 липня 2018 року за № 22/6-3592 позивачу відмовлено у задоволенні заяви щодо надання статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» та видачі відповідного посвідчення. Відмова мотивована тим, що навчання у цивільних вищих навчальних закладах (незалежно від форми навчання) є періодом часу, який зараховується до вислуги років для призначення пенсії, але не видом служби. Тож, оскільки тривалість бездоганної служби ОСОБА_1 є меншою за 20 років (становить 19 років 00 місяців 18 днів, без урахування періоду навчання), а пільгова є меншою за 30 років (становить 27 років 7 місяців 13 днів), тому підстави для видачі посвідчення відсутні.

Окрім того, 23 жовтня 2018 року позивач звернувся до начальника ГУ НП у Львівській області із листом, в якому просив належним чином розглянути його заяву і надати вмотивоване рішення про відмову у видачі посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ» і наданні відповідного статусу.

Листом від 31 жовтня 2018 року за № 0п-550/31/01-2018 року Ліквідаційна комісія ГУ МВС України у Львівській області повідомила позивача, що оскільки тривалість бездоганної служби ОСОБА_1 є меншою за 20 років (становить 19 років 00 місяців 18 днів, без урахування періоду навчання), а пільгова є меншою за 30 років (становить 27 років 7 місяців 13 днів), тому підстави для видачі посвідчення відсутні.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції не погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Задовольняючи адміністративний позов в повному обсязі, суд першої інстанції зазначив, що згідно з наказом № 410 о/с По особовому складу від 20 грудня 2010 року, вислуга років на день звільнення позивача у пільговому вирахуванні становить 30 років 00 місяців 23 дні, з яких, зі змісту цього ж наказу, у календарному обчисленні 21 рік 05 місяців 28 днів, така вислуга років є достатньою для надання позивачу відповідного статусу.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції з такими висновками не погоджується з огляду на наступне.

Встановлено та не заперечується сторонами, що в період з 01 вересня 1986 року по 30 червня 1993 року позивач навчався у Львівському національному університеті імені ОСОБА_3, з 29 червня 1987 року до 06 червня 1989 року ОСОБА_1 перебував в академічній відпустці на період проходження дійсної військової служби в Збройних Силах СРСР.

Відповідно до ст. 5 Закону «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України визнаються громадяни України: які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Частиною 1 ст. 10 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ та деяких інших осіб та їх соціальний захист передбачено, що посвідчення та нагрудні знаки вручаються ветеранам військової служби.

В п. 6 ст. 2 Закону України Про військовий обовязок та військову службу до видів військової служби відносяться строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського та старшинського складу; військова служба ( навчання ) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

В п.п. 2, п.2 ст. 61 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що курсант особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого військового навчального закладу (закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання), військового інституту як підрозділу закладу вищої освіти та навчається з метою здобуття вищої освіти за певним ступенем та якій присвоєно військове звання рядового, сержантського та старшинського складу або спеціальне звання рядового, молодшого начальницького складу або таке звання вона мала під час вступу до навчання пп.2 п.2 ст.61 Закону України Про вищу освіту.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 завершив навчання на фізичному факультеті денної форми навчання та отримав диплом серії КЗ № 003221, виданий 30 червня 1993 року з реєстраційним номером 97 з присвоєнням відповідної до профілю кваліфікації «Фізик».

В ст. 11 Закону України Про військовий обовязок та військову службу передбачено, що громадянам України які мають освітній ступінь вищої освіти не нижче бакалавра, пройшли повний курс військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу, склали встановлені іспити та атестовані до офіцерського складу, присвоюється відповідне первинне військове звання офіцеру запасу. У разі потреби вони за наказом Міністра оборони України підлягають призову для проходження військової служби осіб офіцерського складу.

Тобто, тривалість бездоганної служби ОСОБА_1 становить 19 років 00 місяців 19 днів замість 20 років, як того вимагає Закон України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ та деяких інших осіб та їх соціальний захист.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги наказ № 410 о/с По особовому складу від 20 грудня 2010 року, згідно якого вислуга років на день звільнення позивача у пільговому вирахуванні становить 30 років 00 місяців 23 дні, з яких, зі змісту цього ж наказу, у календарному обчисленні 21 рік 05 місяців 28 днів, оскільки, із змісту цього наказу не зрозуміло, яким чином визначена вислуга років позивача. Даний наказ не може підтверджувати стаж необхідний для надання статусу ветерана військової служби.

Апеляційний суд зазначає, що навчання у цивільному вищому навчальному закладі, і в тому числі проходження особою військової підготовки не відноситься до військової служби та не може бути зараховане до вислуги років, передбаченої Законом України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ та деяких інших осіб та їх соціальний захист оскільки, в цей час позивач не був призваний на військову службу та йому не було присвоєно офіцерське (спеціальне ) звання.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що до даних правовідносин не застосовується Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб, оскільки даний закон визначає умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян України, в тому числі визначає стаж для призначення пенсії, а спеціальна норма Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ та деяких інших осіб та їх соціальний захист» визначає умови, норми та порядок для отримання статусу ветерана військової служби. Тобто, стаж військової служби для отримання статусу ветерана та стаж для призначення пенсії мають різну правову природу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог і визнання протиправними дій Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо відмови у визнанні ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ України та видачі посвідчення Ветеран органів внутрішніх справ, так як відповідач як суб'єкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 312, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року у справі № 1340/4759/18 скасувати, та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними рішень, зобов'язання до вчинення дій відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини пятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 18 квітня 2019 року.