Справа № 120/1338/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

м. Вінниця

22 квітня 2019 р. Справа № 120/1338/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Слободонюка Михайла Васильовича, розглянувши заяву представника позивача - адвоката ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом громадянина Йорданії ОСОБА_2 до Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

18.04.2019 року до суду надійшла позовна заява громадянина Йорданії ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення Державної міграційної служби у Вінницькій області від 27.03.2019 року про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні за № НОМЕР_1.

Одночасно з пред'явленням позовної заяви представником позивача - адвокатом ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення та забороною відповідачеві вчиняти певні дії щодо примусового виселення позивача з території України до прийняття судом рішення по суті справи.

Необхідність у забезпеченні позову позивач обґрунтовує тим, що вважає відповідне рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про скасування його посвідки на тимчасове проживання в Україні неправомірним і не має наміру його виконувати у добровільному порядку до вирішення даного судового спору. Однак, враховуючи, що саме по собі оскарження такого рішення не зупиняє його виконання, вважає, що існує реальна можливість щодо його примусового видворення за межі України. Наведене, на його думку, свідчить про очевидну небезпеку можливості заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення у справі як і те, що йому доведеться докласти значних зусиль і витрат щоб відновити свої права.

Частиною 1 статті 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що матеріалів справи достатньо для вирішення відповідного процесуального питання, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Визначаючись щодо заяви про забезпечення позову, суд виходив з такого.

Відповідно до частини першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною 4 статті 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Види забезпечення позову визначені статтею 151 КАС України.

Так, відповідно до частини 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

На підставі частини 2 статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Із системного аналізу вимог наведених норм випливає, що забезпечення позову це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення чи істотно ускладнити поновлення порушеного права. Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ'я сторін.

Встановлено, що громадянин Йорданії ОСОБА_2 16.10.2018 року отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні за № НОМЕР_1 терміном дії до 01.08.2021 року, у зв'язку з проходженням навчання у Вінницькому національному медичному університеті імені М.І. Пирогова. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 31.10.2018 року позивач має зареєстроване місце проживання у м. Вінниця.

Згідно з оскаржуваним рішенням Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1, видану на ім'я позивача, скасовано. Підставою для прийняття цього рішення є посилання відповідача на положення підпункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018 року (далі - Порядок).

Із поданої представником позивача заяви слідує, що основною підставою для забезпечення позову є припущення позивача про можливість його примусового видворення з території України до завершення розгляду адміністративної справи.

Разом із тим суд звертає увагу на те, що саме позивач, як суб'єкт звернення із клопотанням повинен обґрунтувати існуванням передбачених ч. 1 ст. 150 КАС України підстав для забезпечення позову. Такий висновок узгоджується із нормою ч. 1 ст. 9 КАС України, в силу якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Виходячи із наведених норм суд зазначає, що обов'язок довести існування обставин із якими процесуальний закон пов'язує виникнення підстав для забезпечення позову, у випадку звернення із відповідним клопотанням, лежить саме на позивачу.

У свою чергу ні в позовних матеріалах ні до поданої заяви про забезпечення позову не додано жодних доказів про те, що з боку відповідача у даний час вчинаються чи можуть вчинятися дії, спрямовані на примусове виконання оскаржуваного рішення.

Порядок вчинення дій посадовими особами та прийняття ними рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців, які незаконно перебувають на території України врегульовано у статтях 26, 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а також в Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 за № 353/271/150. За змістом вказаних правових приписів примусовому видворенню іноземця з території України передує досить складна та тривала процедура, в межах якої підлягають дослідженню в тому числі і підстави невиїзду особи в добровільному порядку за межі України. А саме рішення про примусове повернення іноземця до країни походження може бути предметом окремого судового оскарження.

У даному випадку, на переконання суду, невжиття заходів до забезпечення позову ніяк не може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у цьому спорі, так само як і не виключається можливість для позивача здійснювати ефективний захист та поновлення своїх прав без вжиття відповідних заходів до забезпечення позову у заявлений ним спосіб.

Позивачем не доведено існування обставин, вказаних у ст. 150 КАС України. А всі його доводи ґрунтуються лише на припущеннях, які наразі належними доказами не підтверджені.

Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам, суд приходить до висновку, що подана представником позивача заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 9, 150, 151, 154, 243, 248, 256 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача - адвоката ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала в повному обсязі складена та підписана суддею 22.04.2019.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович