Справа № 804/5788/15
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2019 року м. Дніпросправа № 804/5788/15

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В. ,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2018 р. в адміністративній справі №804/5788/15 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 23.01.2015 року, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нараховане грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 21263,75 грн., в тому числі: за основним платежем - 16875,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4388,75 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 23.01.2015 року, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нараховане грошове зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 101870,15 грн., в тому числі: за основним платежем - 80272,77 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 21598,20 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 23.01.2015 року, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нараховане грошове зобовязання за платежем «адміністративний штраф та інші санкції» на суму - 510,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення № НОМЕР_1 від 23.01.2015 року, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нараховане грошове зобовязання за платежем «донарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» на загальну суму 12960,90 грн., в тому числі: за основним платежем -11043,14 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1917,76 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.12.2014 року № на суму 11043,14 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 23.01.2015 року, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нараховане грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 21263,75 грн., в тому числі: за основним платежем - 16875,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4388,75 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 23.01.2015 року, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нараховане грошове зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 101870,15 грн., в тому числі: за основним платежем - 80272,77 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 21598,20 грн. Визнано протиправним та скасовано рішення № НОМЕР_1 від 23.01.2015 року, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нараховане грошове зобовязання за платежем «донарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» на загальну суму 12960,90 грн., в тому числі: за основним платежем -11043,14 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1917,76 грн. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.12.2014 року № на суму 11043,14 грн

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю (ОСОБА_2М.) підтримала доводи апеляційної скарги. Представник позивача за опдером (ОСОБА_3О.) заперечила проти доводів апеляційної скарги.

Справа неодноразово переглядалась судами. Так, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2015 у даній справі, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015, відмовлено у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 23.01.2015: №, №, №, №, а також вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.12.2014 № на суму 11043,14 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.09.2017 Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2015 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, вимоги № та рішення про застосування штрафних санкцій № та в цій частині направлено справу на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду. В решті постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2015 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015, а саме в частині відмови в позовній вимозі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.01.2015 року, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нараховане грошове зобовязання за платежем «адміністративний штраф та інші санкції» на суму 510,00 грн., - залишено без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявним в матеріалах справи, в періоді з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року ФОП ОСОБА_1 здійснювала діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування (вид - роздрібна торгівля продуктами харчування). В період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року ФОП ОСОБА_1 здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування, згідно вимог Податкового кодексу України. В період з 24.11. 2014 року по 05.12.2014 року посадовими особами Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області в період з 24.11.2014 року по 05.12.2014 року проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 12.12.2014 року №3914/04-07-17-03/НОМЕР_2, відповідно до висновки якого встановлено порушення позивачем:

- пунктів 177.1, 177.2, 177.3, 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого підлягає донарахуванню податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності в загальній сумі 16875,00 грн. в тому числі: за 2011 рік (період з 01.10.2011 по 31.12.2011) на суму 14250,0 грн., за 2012 рік в сумі 2625,00 грн.;

- підпункту 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, у зв'язку з неподанням податкової декларації про майновий стан та доходи за 2011 рік (4 квартал 2011 року);

- пункту 181.1 ст.181, п. 183.2 ст.183, п.183.10 ст. 183, п.202.1 ст. 202, п.203.1 ст. 203 пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, п. 6.2 розділу III Положення про порядок реєстрації платників податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПАУ від 22.10.2010 року за №978, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 29.12.2010 за № 15/400/18695, внаслідок ненадання податкових декларацій з податку на додану вартість: за січень-лютий 2012 року (період з 21.01.2012 року по 28.02.2012 року); за березень 2012 року, за квітень 2012 року, за травень 2012 року, за червень 2012 року, за липень 2012 року, за серпень 2012 року, за вересень 2012 року, за жовтень 2012 року (період з 01.10.2012 по 14.10.2012), що призвело до заниження податкових зобов'язань з ПДВ на загальну суму 80272,77 грн., у тому числі: за січень-лютий 2012 року (період з 21.01.2012 року по 28.02.2012 року) - 770,90 грн., за березень 2012 року - 4067,28 грн., за квітень 2012 року - 12567,65 грн., за травень 2012 року - 12654,96 грн., за червень 2012 року - 11234,88 грн., за липень 2012 року - 11512,10 грн., за серпень 2012 року - 10334,31 грн., за вересень 2012 року - 11181,12 грн., за жовтень 2012 року (період з 01.10.2012 по 14.10.2012) - 5949,57 грн.;

- пункту 44.6 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, внаслідок неналежного ведення обліку доходів та витрат, а саме, ненадання платником податків для перевірки книги обліку доходів за період з 01.01.2011 по 31.12.2011;

- абзацу 2 п.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у зв'язку з чим занижено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 11043,14 грн., в тому числі за 2011 рік на суму 5225,82 грн., за 2012 рік на суму 5817,32 грн.

Податковим органом 12.12.2014 року прийнято вимогу № про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 11043,14 грн.

23.01.2015 року на підставі акту перевірки №3914/04-07-17-00 від 12.12.2014 року податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №, яким нараховано грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 21263,75 грн., в тому числі за основним платежем - 16875,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4388,75 грн.;

- №, яким нараховано грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 101870,15 грн., в тому числі за основним платежем - 80272,77 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 21598,20 грн.;

- №, яким нараховано грошове зобов'язання за платежем «адміністративні штрафи та інші санкції» на суму 510,00 грн.

Крім того, 23.01.2015 року на підставі акту перевірки №3914/04-07-17-03/НОМЕР_2 від 12.12.2014 року податковим органом по відношенню до позивача прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 1917,76 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висноку щодо притиправності податкових повідомлень-рішень від 23.01.2015 року № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, рішення № від 23.01.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги, вимоги від 12.12.2014 року № про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Згідно п.44.1, п.44.3, п.44.5 ст.44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких, передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого, покладено на контролюючі органи, не менш, як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої, використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У разі ліквідації платника податків, документи визначені у пункті 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів, що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.

У разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

Пунктом 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

У відповідності до п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність.

Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку. Саме по собі порушення порядку ведення Книги обліку доходів і витрат або її неведення не безумовною підставою для висновків про завищення позивачем валових витрат або заниження доходів за умови наявності первинних документів, які підтверджують такі витрати.

При цьому з акту перевірки вбачається та сторонами не заперечується, що позивачем в порушення п.44.1 ст.44, п. 85.2 ст.85 Податкового кодексу України не було надано книгу обліку доходів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року.

Отже, оскільки, для проведення перевірки не надано книгу обліку доходів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року, також враховуючи, що позивачем здійснювалась підприємницька діяльність з використанням готівкових розрахунків, а не через розрахунковий рахунок, відкритий в банківській установі, тому податковим органом обсяг виручки отриманий позивачем у 2011 році визначено на підставі даних звітів суб'єкта малого підприємництва фізичної особи платника єдиного податку (додаток 3 до порядку видачі свідоцтва про сплату єдиного податку), наданих до Орджонікідзевського відділення Нікопольської ОДПІ ГУ Міндоходів.

Так, за результатом перевірки правильності визначення обсягу виручки за період діяльності з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року позивача встановлено, що обсяг виручки за вказаний період згідно звіту суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку №13806 від 05.01.2012 року за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року від здійснення підприємницької діяльності відображено в сумі 595000,00 грн.

Пунктом 1 статті 1 Указу Президента України №727/98 від 03.07.1998 року "Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва" надано фізичним особам право перебувати на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва за умови, якщо вони здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500000,00 грн.

Згідно з положенням пункту 4 статті 1 Указу № 727/98 під виручкою розуміють суму, фактично отриману суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Статтею 5 вказаного Указу визначено, що у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Таким чином доходи, отримані позивачем, які перевищують граничний рівень 500000,00 грн., оподатковуються за правилами відповідно до вимог Податкового кодексу України.

При цьому, колегія суддів критично розцінює доводи позивача відносно того, що 23.07.2014 року, після проведення перевірки, позивачем подано до Нікопольської ОДПІ заяву про виявлення факту пошкодження первинних документів, що засвідчують доходи та видатки ФОП ОСОБА_1 за 2011-2014 роки, зокрема, і книги обліку доходів і витрат за період з 01.01.2011 року по 01.01.2012 року.

Також, 06 серпня 2014 року відповідна заява від позивача була направлена до Орджонікідзевського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, за розглядом якої останнім складено висновок за матеріалами перевірки від 21.08.2014 року.

Заявою від 05 листопада 2014 року позивачем було повідомлено відповідача про відновлення втрачених документів.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи та не заперечується позивачем, станом на 05 листопада 2014 року та на початок проведення перевірки книга обліку доходів платника єдиного податку за період з 01.01.2011 року по 01.01.2012 року, була відсутня та вперше зареєстрована у податковому органі у 2014 році.

У відповідності до пункту 44.6. статті 46 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Згідно з пунктом 121.1 статті 121 Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Отже, враховуючи, що позивачем не надано до перевірки книгу обліку доходів платника єдиного податку за період з 01.01.2011 року по 01.01.2012 року, зареєстровану у передбачений податковим законодавством спосіб, колегія суддів доходить висновку щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № від 23.01.2015 року.

Також, колегія суддів критично розцінює доводи позивача стосовно того, що при складанні звіту суб'єкта малого підприємництва фізичної особи платника єдиного податку за ІV квартал 2011 року за №13806 від 05 січня 2012 року допущено помилки, оскільки згідно зі статтею 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів (частина 2 та 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність").

Також частиною 8 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" встановлено, що відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних, несуть особи, які склали та підписали ці документи.

При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази наведеного твердження позивача саме щодо технічної помилки, як і відсутні докази щодо звернення до податкового органу стсовно виправлення допущеної описки або вчинення відповідних дій з метою коригування показників наданого звіту суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку.

Отже, враховуючи викладене колегія суддів вважає, що податковим органом при здійсненні перевірки правомірно враховано самостійно відображені платником дані у звіті суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку, оскільки жодним доказом не підтверджено твердження позивача щодо технічної помилки при складенні зазначеного звіту. Доводи позивача, стосовного того, що чинними на час подання звіту приписами законодавства не передбачалось подання уточнюючого звіту, колегія суддів вважає неспроможними з огляду на те, що приписами законодавства не заборонялось як подання уточнюючої форми звітності, так і подання відповідних пояснень, проте позивачем до часу проведення перевірки не вчинялось жодних дій щодо виправлення технічних помилок у звіті, або повідомлення про такі помилки податкового органу.

Згідно п. 177.1 ст.177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто, різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Отже, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в порушення ст. 5 Указу № 727/98 не включила до складу валового доходу обсяг виручки, що перевищив граничний розмір виручки при переході у 2011 році на загальну систему оподаткування, відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Крім того, позивачем в порушення вимог п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 48 Податкового кодексу України не надано декларацію про майновий стан та доходи за 2011 рік (4 квартал 2011 року), що мала бути надана у зв'язку із перевищенням граничного рівня виручки.

Отже, викладене свідчить про те, що позивачем в порушення вимог п.177.1 та п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід за 2011 рік (4 квартал 2011 року) занижено на суму 95000,00 грн.

Також податковим органом встановлено завищення позивачем витрат у періоді з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року на суму 17500,00 грн.

Згідно п. 177.1 ст.177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 167.1 ст.167 Податкового кодексу України визначено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, одержаних (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.4 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які виплачуються (надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до вимог п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто, різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно вимог п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, (у редакції станом на час проведення перевірки) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно із п. 138.1 ст. 138 розділу III Податкового кодексу України (у редакції станом на час проведення перевірки) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Стосовно, правомірності включення платником податку до витрат - витрат на придбання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, на загальну суму 3281,25 грн., в тому числі суму податкового зобов'язання - 2625,00 грн. та суму штрафних санкцій в розмірі 25 % - 656,25 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Приписами пп. «ж» 138.10.6 п. 138.10 ст. 138 Податкового Кодексу України визначено, що до складу інших витрат, якими є інші витрати звичайної діяльності (крім фінансових витрат), не пов'язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, включаються: витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів (крім тих, вартість та строк використання яких відповідають ознакам, встановленим для основних засобів розділом I цього Кодексу, та підлягають амортизації у складі нематеріальних активів), виданих державними органами для провадження господарської діяльності, в тому числі витрати на плату за реєстрацію підприємства в органах державної реєстрації, зокрема в органах місцевого самоврядування, їх виконавчих органах, у тому числі витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів на право здійснення за межами України вилову риби та морепродуктів, а також надання транспортних послуг.

Враховуючи, що основним видом діяльності позивача є роздрібна торгівля продуктами харчування, в тому числі, алкогольними напоями та тютюновими виробами, в даному випадку позивачем правомірно включено до обсягу витрат витрати придбання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Також згідно акту перевірки за період з 15.10.2012 року по 31.12.2013 року ФОП ОСОБА_1 задекларовано податкові зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 128086,00 грн.

Нормами п.181.1 ст. 181 Податкового кодексу України передбачено, що у разі, якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Згідно п.183.2 ст. 183 Податкового кодексу України, у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій.

Пунктом 183.10 ст. 183 Податкового кодексу України встановлено, що будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Згідно п. 202.1 ст. 202 Податкового кодексу України, звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей:

а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця;

б) якщо податкова реєстрація особи анулюється в інший день, ніж останній день календарного місяця, то останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання.

У відповідності до п.203.1. ст. 203 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Також, згідно пункту 6.2 Положення про порядок реєстрації платників податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПАУ від 22.10.2010 року за № 978, не зареєстрована платником ПДВ особа, яка, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування та сплачуючи єдиний податок, перевищила обмеження щодо обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік, установленого статтею 1 Указу Президента України від 03.07.98 року № 727 зобов'язана подати до податкового органу заяву про реєстрацію як платника ПДВ. Реєстраційна заява платника ПДВ має бути подана (надіслана) податковому органу: фізичною особою-підприємцем - не пізніше 20 календарного дня з моменту перевищення.

Позивачем документи, які дозволяють визначити період (дату перевищення) граничного розміру виручки 500,00 тис. грн. у періоді діяльності фізичної особи-підприємця за спрощеною системою оподаткування (з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року) у ході проведення перевірки, а також у ході розгляду справи не надані, тому для розрахунків терміну реєстрації платника ПДВ використовувалась дата 31.12.2011 року - останній календарний день кварталу, в зв'язку із чим, позивач повинен був зареєструватися платником податку на додану вартість до 20.01.2012 року.

Разом з тим, всупереч вказаним нормам, позивач зареєструвався як платник ПДВ лише 15.10.2012 року.

Згідно п. 10 Підрозділу 2 розділу XIX прикінцевих положень Податкового кодексу України встановлено, що за податковими зобов'язаннями з податку на додану вартість, що виникли: з 1 січня 2011 року до 31 грудня 2013 року включно ставка податку становить 20 відсотків; з 1 січня 2014 року - 17 відсотків.

Згідно матеріалів перевірки, позивачем за період з 21.01.2012 року по 14.10.2012 року, згідно даних касових стрічок, даних книги обліку доходів та витрат отримано дохід у розмірі 401363,83 грн. у тому числі: лютий 2012 року - 1854,5 грн., березень 2012 року - 17236,38 грн., квітень 2012 року - 59738,24 грн., травень 2012 року - 60174,8 грн., червень 2012 року - 53074,40 грн., липень 2012 року - 54460,51 грн., серпень 2012 року - 48571,53 грн., вересень 2012 року - 52805,62 грн., жовтень 2012 року - 47978,76 грн.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, оскільки, позивач в порушення вимог п.181.1 ст.181, п.183.2 ст.183, п.183.10 ст. 183, п.202.1 ст. 202, п.203.1 ст. 203 п.п. 49.18.1 п. 49.18ст. 49 Податкового кодексу України не зареєструвався до 20.01.2012 року як платник ПДВ та не надав до Нікопольської ОДПІ податкові декларації з податку на додану вартість за період з 21.01.2012 року по 14.10.2012 року за період січень-лютий 2012 року (період з 21.01.2012 року по 28.02.2012 року), за березень - вересень 2012 року та за жовтень 2012 року (період з 01.10.2012 року по 14.10.2012 року), обґрунтованим є висновок суду першої інстанції стосовно того, що позивачем в перевіряємому періоді було занижено податкові зобов'язання з ПДВ на загальну суму 80272,77 грн., у тому числі: за січень-лютий 2012 року (період з 21.01.2012 року по 28.02.2012 року) - 770,90 грн., за березень 2012 року - 4067,28 грн., за квітень 2012 року - 12567,65 грн., за травень 2012 року - 12654,96 грн., за червень 2012 року - 11234,88 грн., за липень 2012 року - 11512,10 грн., за серпень 2012 року - 10334,31 грн., за вересень 2012 року - 11181,12 грн., за жовтень 2012 року (період з 01.10.2012 року по 14.10.2012 року) - 5949,57 грн.

Таким чином, прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення № від 23.01.2015 року є правомірним.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до абз.2 п.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною 11 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" зазначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Враховуючи встановлене заниження позивачем суми доходу (прибутку), отриманого від його діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7 відсотка, підлягає донарахуванню єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 11043,14 грн., в тому числі за 2011 рік - на суму 5225,82грн., за 2012 рік - на суму 5817,32 грн.

За таких обставин відповідачем правомірно винесено вимогу № від 12.12.2014 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 11043,14 грн. та рішення № НОМЕР_1 від 23.01.2015 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 1917,76 грн.

При вирішенні справи, судом апеляційної інстанції критично розцінюється врахування судом першої інстанції нотатків позивача (а.с.31-46, т.2), оскільки надані документи не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази, оскільки вони не відповідають вимогам які надають їм сили первинних документів в розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність.

Колегія суддів, враховуючи вищевикладене, дійшла висновку щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, що є підставою для його скасування у відповідності до вимог ст. 317 КАС України та прийняття нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та скасування податкове повідомлення-рішення № від 23.01.2015 року, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нараховане грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 3281,25 грн., в тому числі: за основним платежем 2625,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 656,25 грн. В решті позовних вимог ФОП ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2018 р. в адміністративній справі №804/5788/15 скасувати.

Прийняти нове судове рішення.

Адміністративний позов позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 23.01.2015 року, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нараховане грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 3281,25 грн., в тому числі: за основним платежем 2625,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 656,25 грн.;

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко