Справа № 440/624/19
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 рокум. ПолтаваСправа № 440/624/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /далі позивач, ОСОБА_1П./ звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного виконавця ОСОБА_2 /далі відповідач/ про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 25 січня 2019 року ВП №56499376.

В обґрунтування заявленої вимоги позивач зазначила, що при визначенні розміру основної винагороди в оскаржуваній постанові приватний виконавець не врахував того, що підставою для сплати приватному виконавцю винагороди є вчинення ним виконавчих дій із забезпечення повного або часткового стягнення з боржника на користь стягувача зазначеної у виконавчому документі суми, та того, що розмір винагороди обчислюється у відсотках до суми, фактично стягнутої за виконавчим документом. В той же час в межах виконавчого провадження ВП № 56499376 грошові кошти, присуджені на користь стягувача, ПАТ "ОСОБА_3 Аваль", за виконавчим листом №534/86/15-ц, виданим Комсомольським міським судом Полтавської області 19 листопада 2015 року, приватним виконавцем з боржника, ОСОБА_1, не стягувалися, а відтак відсутні підстави для стягнення з неї на користь приватного виконавця ОСОБА_2 основної винагороди у визначеній сумі /а.с.7-12/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, а також призначено судове засідання на 22 квітня 2019 року.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву посилався на те, що приписами Законів України "Про виконавче провадження" та "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" основна винагорода приватного виконавця встановлюється у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню, а не суми, яка фактично стягнута за виконавчим документом. Сума основної винагороди стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом, та виплата здійснюється пропорційно до фактично стягнутої суми. У разі невиплати приватному виконавцю винагороди у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом, під час здійснення виконавчого провадження, яке завершено, останній має право на примусове стягнення такої винагороди у сумі, що несплачена під час розподілу стягнутих із боржника грошових коштів. Також зауважує, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору, а тому розмір винагороди визначається так само як і розмір виконавчого збору та згідно з приписами статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню. За викладених обставин підстави для визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 25 січня 2019 року ВП № 56499376 відсутні/а.с. 168-174/.

У судове засідання 22 квітня 2019 року учасники справи не зявилися та надали до суду заяви про проведення розгляду справи за їх відсутності /а.с. 188-189/.

Згідно з частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Беручи до уваги те, що всі учасники справи надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд визнав за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини.

30 травня 2018 року приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_2 на підставі заяви ПАТ "ОСОБА_3 Аваль" №114-40/34-3262 від 24 травня 2018 року відкрито виконавче провадження ВП №56499376 з примусового виконання виконавчого листа Комсомольського міського суду Полтавської області №534/86/15-ц від 19 листопада 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ОСОБА_3 Аваль" заборгованості за кредитним договором в сумі 49815,58 доларів США /а.с. 58-81/.

При цьому у пункті 3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 30 травня 2018 року ВП №56499376 приватним виконавцем ОСОБА_2 зазначено про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягає стягненню, але не більше 4981,56 доларів США. Цього ж дня приватним виконавцем складено розрахунок розміру основної винагороди приватного виконавця /а.с. 80-81/.

30 травня 2018 року в межах виконавчого провадження ВП №56499376 розпочато примусове виконання виконавчого листа Комсомольського міського суду Полтавської області №534/86/15-ц від 19 листопада 2015 року шляхом винесення постанов про звернення стягнення на майно боржника та про арешт майна боржника /а.с. 85-86/.

З метою виявлення рухомого та нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення, приватний виконавець направив до відповідних реєструючих установ відповідні запити.

Приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_2 отримав заяву ПАТ "ОСОБА_3 Аваль" про повернення виконавчого документа /а.с. 153/ та 25 січня 2019 року, керуючись пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу /а.с. 164/.

Цього ж дня приватний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди, в якій визначив до стягнення основну винагороду у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягає стягненню, але не більше 4981,56 доларів США /а.с. 166/.

Не погодившись з постановою про стягнення з боржника основної винагороди від 25 січня 2019 року ВП №56499376, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аргументам учасників справи, суд виходить з такого.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частин першої п'ятої та сьомої статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" № 1403-VIII від 02 червня 2016 року (далі Закон № 1403-VIII) за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода /частина перша/.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової /частина друга/.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України /частина третя/.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) /частина четверта/.

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) /частина пята/.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) /частина сьома/.

На виконання частини третьої вказаної статті Кабінет Міністрів України постановою №643 від 08 вересня 2016 року затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця.

Пунктом 19 цього Порядку передбачено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Виходячи з викладеного, підставою отримання приватним виконавцем основної винагороди є фактичне виконання (повне або часткове) виконавчого документа та сума основної винагороди визначається у відсотках до стягнутої суми.

Таким чином, постанова про стягнення основної винагороди має визначати суму основної винагороди у розмірі 10 відсотків стягнутої суми.

Судовим розглядом встановлено, що повернувши виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" , приватний виконавець ОСОБА_2 в оскаржуваній постанові постановив стягнути з боржника ОСОБА_4 основну винагороду у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню, але не більше 4981,56 доларів США /а.с. 166/.

Разом з тим, матеріалами виконавчого провадження ВП №56499376 підтверджується, що фактичного виконання виконавчого листа Комсомольського міського суду Полтавської області №534/86/15-ц від 19 листопада 2015 року не відбулося та грошові кошти за кредитним договором повністю або в частині на користь стягувача не стягнуті. Виконавчий документ повернутий стягувачу за його заявою без фактичного виконання.

Таким чином, розмір основної винагороди розрахований приватним виконавцем невірно та у зв'язку з невиконанням виконавчого листа сума основної винагороди стягненню з боржника не підлягає.

Обґрунтовуючи суму основної винагороди в розмірі 10 відсотків від суми, що підлягає стягненню, відповідач посилається на норми частини третьої статті 45 та частини другої статті 27 Закону №1404-VІІІ, відповідно до яких основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору /стаття 45/; виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів /частина друга статті 27/.

Відхиляючи такий довід відповідача, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 42 Закону №1404-VІІІ кошти виконавчого провадження складаються з 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця, 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Отже, чинне законодавство розмежовує поняття виконавчого збору та поняття основної винагороди приватного виконавця.

Розмір основної винагороди приватного виконавця регулюється спеціальними нормами - абзацом 4 частини третьої статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та пунктом 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, а відтак приписи щодо розміру виконавчого збору не застосовуються до правовідносин щодо визначення розміру основної винагороди приватного виконавця.

Лише порядок стягнення основної винагороди ідентичний порядку стягнення виконавчого збору. Між тим, спір щодо порядку стягнення основної винагороди приватного виконавця у цій справі відсутній.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідач у ході розгляду справи не довів, що у спірних правовідносинах він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та прийняв постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 25 січня 2019 року ВП №56499376 не у відповідності до критеріїв правомірності, наведених у частині другій статті 2 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання позову до суду позивач поніс витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 1352,49 грн, що підтверджується квитанціями №14874 від 12 лютого 2019 року та №161710059 від 08 квітня 2019 року.

Таким чином, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати зі сплати судового збору у сумі 1352,49 грн.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 272, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 39803, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Приватного виконавця ОСОБА_2 (вул.Академіка Маслова, буд.15/4, м. Кременчук, Полтавська область, 39600) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_2 від 25 січня 2019 року ВП №56499376.

Стягнути з приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_2 (вул.Академіка Маслова, буд.15/4, м. Кременчук, Полтавська область, 39600) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 39803, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1352,49 грн (одна тисяча триста пятдесят дві гривні сорок девять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його складення.

Суддя ОСОБА_5