Справа № 140/1290/19
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

22 квітня 2019 року ЛуцькСправа № 140/1290/19

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Мачульський В.В., одержавши позовну заяву ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Костенка І.І. про визнання протиправною відмову та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Костенка І.І. у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Костенка І.І. при розгляді вимог ОСОБА_1 щодо включення до Реєстру акцептованих вимог кредиторів за вкладним рахунком НОМЕР_3 в ЖФ КБ Західінкомбанк ТзОВ в розмірі на загальну суму 10 390 743,20 грн.;

- визнати бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Костенка І.І., яка виразилась у неподанні інформації до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про внесення інформації до Реєстру акцептованих вимог кредиторів щодо внесення кредиторських вимог ОСОБА_1 протиправною;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Костенка І.І. внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів та включити кредиторські вимоги ОСОБА_1 (ідентифікаційний № НОМЕР_1) у розмірі 10 390 743,20 грн. до Реєстру акцептованих вимог кредиторів;

- змінити черговість задоволення вимог кредитор ОСОБА_1 за вкладним рахунком НОМЕР_3 в ПАТ «Західінкомбанк» у відповідності до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції, що діяла на момент прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії і ліквідацію банку з п. 4 на п.1- задовольнивши вимогу кредитора за рахунок коштів, одержаних в результаті реалізації майна банку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017, далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, у зв'язку з чим у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, з огляду на таке.

Згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Як передбачено пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Таким чином не може поширюватись юрисдикція адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Згідно частини п'ятої статті 243 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначений вище правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Великої палати Верховного суду від 21.03.2018 у справі №802/1792/17-а, а відтак підлягає врахуванню при застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Як слідує з тексту позовної заяви та доданих до неї документів у 2008 році ОСОБА_1 став вкладником КБ «Західінкомбанк» ТзОВ на підставі договору банківського вкладу від 27.06.2008 рах.НОМЕР_3 депозит «Елітний» у національній валюті (сума вкладу 13 331 000,00 грн.)

29.09.2008 між КБ «Західінкомбанк» ТзОВ та ПП «Гарантбудінвест» - власником якого був на той час ОСОБА_1, було укладено кредитний договір № 100908/2063-69, відповідно до якого підприємству був наданий кредит у вигляді відкриття поновлювальної кредитної лінії рефінансування кредитної заборгованості, а також на поповнення обігових коштів в сумі 25 000 000,00 грн.

Крім цього 29.09.2008 між КБ Західіномбанк ТзОВ та ОСОБА_1 укладено договір застави майнових прав на Договір банківського вкладу (депозиту) «Елітний» в національній валюті. Даним договором повністю забезпечувались зобов'язання, що виникали з кредитного договору № 100908/2063-69 від 10.09.2008 року (по ПП «Гарантбудінвест»), надалі «кредитний договір» та додаткових до нього договорів, укладених між Заставодержателем та ПП «Гарантбудінвест». У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

04.05.2010 між ОСОБА_1 та ПАТ «Західінкомбанк» ТзОВ було укладено додаткову угоду до договору банківського вкладу (рах. НОМЕР_3) в національній валюті від 27.06.2008, відповідно до якої термін дії договору продовжено до 29.06.2012.

Згідно довідки Житомирської філії ПАТ «Західінкомбанк» №193 від 04.05.2011 ОСОБА_1 має депозитний вклад у філії банку. Відсотки по депозиту отримує щомісячно.

На підставі Постанови Правління Національного банку України від 22.07.2014 №433 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» та Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №63 від 23.07.2014 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Західінкомбанк» та призначення уповноваженої особи на ліквідацію банку». Розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Західінкомбанк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ( далі - Фонд) коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання. Призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк». Дата публікації про ліквідацію - Газета «Голос України» № 142 (5892) від 29.07.2014.

В січні - лютому 2016, ОСОБА_1 звертався до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виплати депозитних коштів та 15 квітня 2016 року за № 2/16 була отримана відповідь від Фонду гарантування вкладів №02-036-20102/16.

В липні 2017, позивач також звертався до Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» про повернення депозитних коштів. Як слідує з відповіді Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Костенка І.І. №745-10 від 04.08.2017 виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 29.06.2017 №2767 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Західінкомбанк» на один рік до 22 липня 2018 року включно.

У зв'язку з тим, що депозит вивільняється із забезпеченням за кредитом ПП «Гарантбудінвест» через реалізацію останнього на аукціоні, Банк направив до Фонду листа за №688/1-10 від 02.08.2017 про включення до переліку вкладників ПАТ «Західінкомбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду на суму 200 000,00 грн. Тобто, даною відповіддю підтверджено, ОСОБА_1 включений до переліку вкладників ПАТ «Західінкомбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду на суму 200 000,00 грн. А даний кредит проданий на аукціоні в травні 2017 році, та фізична особа ОСОБА_1 припинив будь-які зобов'язання перед ПАТ «Західінкомбанк» щодо договору застави майнових прав на Договір банківського вкладу (депозиту) «Елітний» в національній валюті.

Крім того, банком надано виписки по операції з 10.12.2014 по 25.07.2017, відповідно до якої по рахунку № НОМЕР_2 перенесено залишок всього в сумі 10 259 076,17 грн.

Відповідно до виписки по операції з 17.12.2014 року по 25.07.2017 року - до якої по рахунку № НОМЕР_2 перенесено залишок всього в сумі 331 667, 03 грн.

07.11.2017 за №02-036-22622 згідно відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зазначено, що в переліку, що був переданий до Фонду уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку ПАТ «Західінкомбанк», інформація про вклади ОСОБА_1 відсутня.

Також, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_1 в період 2018 року відшкодовано грошові кошти в сумі 200 000,00 грн.

На повторне звернення ОСОБА_1 до уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку ПАТ «Західінкомбанк» Костенка І.І. у лютому 2019 останнім повідомлено про повернення гарантованої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суми відшкодування за вкладом 200 000,00 гривень, та зазначено, що у встановлений статтею 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» строк, вимога про повернення решти депозитних коштів до Банку не надходила. Тому ця вимога не внесена до переліку акцептованих вимог кредиторів та вважається погашеною.

Вважає, що відповідь Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Костенка І.І. за №146-10 від 26.03.2019 є необґрунтованою, та такою, що не доводить правомірність відповідача щодо не включення ОСОБА_1 до Реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Позивач стверджує, що вказані дії відповідача призвели до обмеження у користуванні власними коштами та подальшого протиправного позбавлення його права власності на грошові кошти, з огляду на що єдиним способом захисту її права власності є звернення до суду з вказаним позовом.

У цій справі правовідносини стосуються дій уповноваженої особи Фонду щодо невключення кредиторських вимог ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів, зобов'язання внести зміни до зазначеного реєстру та подання цих змін до Фонду для затвердження, оскільки у ПАТ «Західінкомбанк» існує заборгованість перед позивачем за договором банківського вкладу.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб № 4452-VI (далі - Закон №4452-VI) установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із частини першої статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 Закону №4452-VI, серед яких, зокрема, акумулювання коштів, отриманих з джерел, визначених статтею 19 цього Закону, здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до частини п'ятої статті 34 Закону №4452-VI під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини другої статті 37 зазначеного Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

За приписами частини першої статті 54 Закону №4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. У свою чергу, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Разом з тим, вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід враховувати не лише суб'єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог фізичної особи до суб'єкта господарювання - банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону №4452-VI за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна банку.

Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені у пунктом 4 частини першої статті 48 Закону №4452-VI.

Повноваження Фонду як ліквідатора, що закріплені у частині першій 1 статті 48 Закону №4452-VI, збігаються за змістом із повноваженнями розпорядника майна у справі про банкрутство, які закріплені у частинах 3, 5 статті 22 Закону України від 14.05.1992 №2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-XII).

Відповідно до частини першої статті 52 зазначеного Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів. У четвертій черзі задовольняються грошові вимоги щодо вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з укладених між банком і фізичною особою договорів, уповноважена особа Фонду та Фонд діють як представники сторони договірних відносин.

Отже, оскільки вимоги у даній справі стосуються включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів, тому розглядаючи таку позовну заяву слід встановити наявність відповідного боргу банку перед позивачем як підстави для включення відповідної суми до певної черги реєстру акцептованих вимог кредиторів. Тобто фактично підлягає перевірці правомірність майнових вимог фізичної особи до суб'єкта господарювання - банку, що не характерно для адміністративного суду. Подальше відшкодування цих коштів відбуватиметься за рахунок реалізації майна банку-боржника. З огляду на це, у даному випадку, уповноважена особа Фонду виступає як ліквідатор банку, особа, яка діє від імені банку.

Зазначене дає підстави стверджувати, що спір в цій справі не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а належить до цивільної юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду приймаючи у подібних правовідносинах постанову від 18.04.2018 у справі № 826/7532/16 прийшла до висновку, що спір про зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб визнати позивача кредитором і включити його вимоги до реєстру акцептованих вимог кредиторів стосується майнових вимог фізичної особи до суб'єкта господарювання - банку, що ліквідується, відтак не є публічно-правовим і має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Крім того Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 справа №755/10947/17 зазначила що, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Згідно пунктом 1 частини першої та частиною шостою статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного вище, суддя відмовляє у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Костенка І.І. про визнання протиправною відмову та зобов'язання вчинити дії.

Відповідно до частини шостої статті 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Відтак, з наведених вище мотивів у відкритті провадження у даній справі слід відмовити, при цьому роз'яснивши, що даний спір повинен вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Згідно із частиною п'ятою статті 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Позивачу також необхідно роз'яснити право звернутися до суду із клопотанням про повернення сплаченої суми судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VІ (з наступними змінами та доповненнями).

Керуючись пунктом 1 частини першої, частиною п'ятою статті 170, статтями 248, 256, 295 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Костенка І.І. про визнання протиправною відмову та зобов'язання вчинити дії.

Копію ухвали надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня підписання ухвали суддею.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя В.В. Мачульський