Справа № 640/46/19
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/46/19 Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Бєлової Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінко Груп» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року (м. Київ, дата виготовлення повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінко Груп» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінко Груп» звернулось з позовом до Державної фіскальної служби України в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 659198/39379439 від 20.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 14 від 18.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 14 від 18.03.2018 датою її фактичного надходження - 18.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 659199/39379439 від 20.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 15 від 18.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 15 від 18.03.2018 датою її фактичного надходження - 18.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 659200/39379439 від 20.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 16 від 18.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 16 від 18.03.2018 датою її фактичного надходження - 18.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 659201/39379439 від 20.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 17 від 18.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 17 від 18.03.2018 датою її фактичного надходження - 18.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 659196/39379439 від 20.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 18 від 21.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 18 від 21.03.2018 датою її фактичного надходження - 21.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 659197/39379439 від 20.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 19 від 21.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 19 від 21.03.2018 датою її фактичного надходження - 21.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 659202/39379439 від 20.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 20 від 21.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 20 від 21.03.2018 датою її фактичного надходження - 21.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 659203/39379439 від 20.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 21 від 21.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 21 від 25.03.2018 датою її фактичного надходження - 25.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 659204/39379439 від 20.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 22 від 28.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 22 від 28.03.2018 датою її фактичного надходження - 28.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 661392/39379439 від 20.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 23 від 28.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 23 від 28.03.2018 датою її фактичного надходження - 28.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 661393/39379439 від 23.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 26 від 31.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 26 від 31.03.2018 датою її фактичного надходження - 31.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 661394/39379439 від 23.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 31 від 31.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 31 від 31.03.2018 датою її фактичного надходження - 31.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 661395/39379439 від 23.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 32 від 31.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 32 від 31.03.2018 датою її фактичного надходження - 31.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 661396/39379439 від 23.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 33 від 31.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 33 від 31.03.2018 датою її фактичного надходження - 31.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 661396/39379439 від 23.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 33 від 31.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 33 від 31.03.2018 датою її фактичного надходження - 31.03.2018;

- визнання протиправним та скасування рішення комісії Державної фіскальної служби України № 661397/39379439 від 23.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 34 від 31.03.2018;

- зобов'язання Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 34 від 31.03.2018 датою її фактичного надходження - 31.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 661398/39379439 від 23.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 35 від 31.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 35 від 31.03.2018 датою її фактичного надходження - 31.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 673323/39379439 від 02.05.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 36 від 31.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 36 від 31.03.2018 датою її фактичного надходження - 31.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 673322/39379439 від 02.05.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 37 від 31.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 37 від 31.03.2018 датою її фактичного надходження - 31.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 661399/39379439 від 23.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 40 від 31.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 40 від 31.03.2018 датою її фактичного надходження - 31.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 661400/39379439 від 23.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 41 від 31.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 41 від 31.03.2018 датою її фактичного надходження - 31.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 661401/39379439 від 23.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 42 від 31.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 42 від 31.03.2018 датою її фактичного надходження - 31.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 661402/39379439 від 23.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 43 від 31.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 43 від 31.03.2018 датою її фактичного надходження - 31.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 661403/39379439 від 23.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 44 від 31.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 44 від 31.03.2018 датою її фактичного надходження - 31.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 663509/39379439 від 24.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 45 від 31.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 45 від 31.03.2018 датою її фактичного надходження - 31.03.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України № 661404/39379439 від 23.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної № 46 від 31.03.2018;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 46 від 31.03.2018 датою її фактичного надходження - 31.03.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2019 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із наданням доказів поважності причин пропуску строку та платіжного доручення про доплату судового збору в розмірі 1 762 грн.

У подальшому, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінко Груп» повернуто.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема, апелянт вказує на те, що строк позовної давності щодо оскарження рішення контролюючого органу становить 1095 днів з дня отримання такого рішення, при цьому частиною другою статті 122 КАС України визначено шестимісячний строк для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, відтак звернення до суду 30.12.2018, тобто через 5 місяців та 24 дня здійснено з дотриманням процесуального законодавства.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як свідчать матеріали справи, 30.12.2018 позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2019 позовну заяву залишено без руху та надано строк терміном десять днів з дня отримання вказаної ухвали для усунення недоліків.

Підставою для залишення позовної заяви без руху слугувало те, що позивачем пропущений строк звернення до суду, встановлений частиною четвертою статті 122 КАС України, тому слід подати заяв про поновлення строку звернення до суду з наданням доказів поважності причин пропуску строку та доплатити судовий збір у розмірі 1762 грн.

29.01.2019 позивачем отримано вказану ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2019.

04.02.2019 позивачем подано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1762 грн та заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в якій вказує, що про існування рішень ДФС від 03.05.2018, 04.05.2018 та 07.05.2018 про залишення скарг без задоволення та рішення про відмову у реєстрації податкових накладних позивач дізнався лише з листа від 06.07.2018 №22722/6/99-99-11-04-15.

Відтак, пропуск строку звернення до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав відбулось у зв'язку зі зверненням до вищого контролюючого органу про оскарження дій, які є предметом позовних вимог, та не отримання своєчасної відповіді на подані скарги.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінко Груп» мало можливість оскаржити рішення контролюючого органу про відмову в реєстрації податкових накладних прийняті у квітні 2018 року в межах тримісячного строку звернення до суду, проте своїм правом не скористалось, тому наявні підстави для повернення позовної заяви.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини п'ятої ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв'язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб'єкта владних повноважень; 4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; 10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб'єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт; 11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно пункту 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

За правилами частини першої та другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк звернення до суду, встановлений частиною четвертою статті 122 КАС України.

Так, частиною другою статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, частиною четвертою статті 122 КАС України визначено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов'язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб'єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб'єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Частиною першою статті 123 КАС України встановлено, що в разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Представником позивача не подано заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

Згідно з частиною шостою статті 161 КАС України в разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відтак, КАС України визначає, що дотримання строків подання позовної заяви є однією з умов дисциплінування учасників судового процесу. У випадку ж пропуску строку, підставами для визнання причин пропуску строку звернення поважними є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що 04 лютого 2019 року позивачем на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду від 28.01.2019 подано заяву поновлення строку звернення до суду (а.с. 28-31).

Вказана заява була обгрунтована тим, що позивач 24.04.2018, 25.04.2018 та 02.05.2018 подав до контролюючого органу скарги у порядку, визначеному п.56.23 статті 56 ПК України щодо відмови у реєстрації податкових накладних та у подальшому звернувся зі зверненням щодо надання інформації про наслідки розгляду скарг на рішення про відмову у реєстрації податкових накладних.

Листом від 06.07.2018 №22722/6/99-99-11-04-15 позивача повідомлено про те, що за результатами розгляду скарг прийняті рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН без змін.

При цьому, про існування рішень ДФС від 03.05.2018, 04.05.2018 та 07.05.2018 про залишення скарг без задоволення та рішення про відмову у реєстрації податкових накладних позивач дізнався лише з листа від 06.07.2018 №22722/6/99-99-11-04-15.

Відтак, на думку позивача, пропуск строку звернення до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав відбувся у зв'язку зі зверненням до вищого контролюючого органу про оскарження дій, які є предметом позовних вимог, та не отримання своєчасної відповіді на подані скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач не був позбавлений можливості з моменту отримання листа від 06.07.2018 №22722/6/99-99-11-04-15 звернутись за захистом своїх порушених прав до суду, у той час як позовна заява була подана до суду лише 30.12.2018.

Разом з тим, доводи апелянта про те, що строк оскарження рішення про відмову в реєстрації податкової накладної становить 1095 днів, не залежно від того, чи скористалася особа своїм правом на досудове врегулювання спору, а також, що строки, визначені у ст. 102 ПК України, застосовуються не лише щодо оскарження податкового повідомлення-рішення, а й щодо оскарження будь-якого рішення податкового органу, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Згідно з п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже, визначення КАС України спеціального процесуального строку звернення з позовною заявою у разі використання позивачем процедури досудового оскарження не суперечить приписам ПК України, зокрема п. 56.18 ст. 56 та ст. 102, а встановлює чіткий порядок звернення до суду за наявності конкретних обставин.

Відтак, у разі використання позивачем досудового порядку вирішення спору адміністративним процесуальним законодавством регламентовано спеціальний тримісячний строк оскарження до суду рішення суб'єкта владних повноважень, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, поновлення процесуального строку без об'єктивної наявності виключних підстав та наведення відповідних причин є порушенням принципу правової визначеності та порушує права учасників справи на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішенні у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча саме національним судам, перш за все, належить приймати рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Згідно п.9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінко Груп» залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 19.04.2019.

Головуючий-суддя:А.Ю. Кучма

Судді:В.О. Аліменко

Л.В. Бєлова