Справа № 1440/2417/18
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1440/2417/18
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Пятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів: Турецької І.О., Градовського Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення про нарахування податкового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27 квітня 2017 року № 0-1404 про нарахування йому податкового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в розмірі 26653,12 грн.

В обґрунтування позову послався на те, що він є засновником Фермерського господарства «Іванов» та співвласником комплексу будівель і споруд по переробці мяса, та, відповідно до підпунктів «є», «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, належна йому на праві власності нежитлова будівля, не є обєктом оподаткування, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 27.04.2018 р. № 0-1404.

В апеляційній скарзі Головне управління ДФС у Миколаївській області, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та на порушення судом норм матеріального права, просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року скасувати, ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив про відповідність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення нормам Податкового кодексу України, оскільки застосування пункту «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливо лише за наявності двох умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств. Зазначив також, що належне позивачу на праві спільної часткової власності нерухоме майно не підпадає під дію пункту «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, оскільки не є будівлями промисловості та не перебуває у власності промислового підприємства.

ОСОБА_2 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності ОСОБА_2 належить 25/60 комплексу будівель та споруд підприємства по переробці мяса за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, с. Себине, вул. Гетьманцева, буд. 1а (а.с. 9, 10-11, 12).

Відповідно до рішення засновника Фермерського господарства «Іванов» від 17.10.2016 р. (а.с. 57) та статут ФГ «Іванов» (а.с. 46-56), позивач, як засновник фермерського господарства, вніс до статутного капіталу господарства майновий внесок вартістю 50 000 грн., який складається із 25/60 часток комплексу будівель та споруд підприємства по переробці мяса згідно опису обєкта розташованого за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, с. Себине, вул. Гетьманцева, буд.1а. Зазначене майно передано ФГ «Іванов» відповідно до акту прийому-передачі та грошової оцінки майна від 17.10.2016 року (а.с. 67).

Відповідно до п.3.1 статуту ФГ «Іванов» створено виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатись її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Видами діяльності ФГ «Іванов» (ідентифікаційний код юридичної особи - 23616169) окрім іншого є: КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; КВЕД 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід; КВЕД 01.46 Розведення свиней; КВЕД 10.11 Виробництво м'яса; Код КВЕД 10.13 Виробництво м'ясних продуктів (основний).

Позивач отримав податкове повідомлення-рішення від 27.04.2018 № 0-1404, яким визначено суму податкового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості за 2017 рік в сумі 26 653,12 грн. (а.с. 8).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що належне позивачу нерухоме майно є будівлями, спорудами сільськогосподарського товаровиробника (перебуває у користуванні фермерського господарства статутний капітал) призначене та використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається із: податку на майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Згідно з пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Підпунктом 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України визначено перелік об'єктів нерухомості, які не є об'єктами оподаткування.

Так, згідно з підпунктом «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України до таких об'єктів нерухомості належать будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що:

- комплекс споруд і будівель, які розташовані за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, с. Себине, вул. Гетьманцева, буд.1а, фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника ФГ «Іванов» (нерухомість перебуває у користуванні), а позивач є засновником цього підприємства (ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство»), та основними видами діяльності фермерського господарства по КВЕД є виробництво м'ясних продуктів (основний);

- нерухоме майно (26/50 частин комплексу будівель і споруд по переробці мяса) за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, с. Себине, вул. Гетьманцева, буд.1а, що належить позивачу на праві власності, використовується останнім у сільськогосподарській діяльності (виробництво мясних продуктів), що узгоджується з приписами ст. 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства», ст. 20 Закону України «Про фермерське господарство».

Відтак, нерухомість за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, с. Себине, вул. Гетьманцева, буд.1а, не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, яким встановлено, що не є об'єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Аналогічниі правові висновки викалені КАС ВС в постановах цього суду від 04.12.2018 р. у справі № 649/593/16-а (№ в ЄДРСР 78329852), від 20.06.2018 р. у спаві № 814/2040/16 (№ в ЄДРСР 74870649).

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 27.04.2018 року №0-1404 з тих підстав, що зазначені нежитлові приміщення не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14, п.п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Апеляційна скарга не містить доводів на спорстоування таких висновків суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний суд.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що належне позивачу на праві власності нерухоме майно не підпадає під дію пункту «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, а тому є обєктом оподаткування, з посиланням при цьому на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові цього суду від 15.05.2018 року у справі №806/2461/17, не можуть бути визнані обґрунтованими з наступних обставин.

Правовідносини, які виникли у справі №806/2461/17 та у справі яка переглядається апеляційним судом стосуються оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки. Але обставини, за яких КАС ВС виклав правову позицію у справі №806/2461/17, відмінні від обставин в справі, яка переглядається апеляційним судом. Так у справі №806/2461/17 вирішенню підлягало питання віднесення нерухомого майна до будівель промисловості, зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств (підпункт «є» п.п. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України), а в цій справі, яка переглядається апеляційним судом, вирішенню підлягало питання віднесення нерухомого майна до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (підпункт «ж» п.п. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, не спростованими доводами апеляційної скарги, про те, що спірне податкове повідомлення-рішення є такими, що не ґрунтується на нормах закону, а тому воно підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів визнає, що суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення про нарахування податкового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 18.04.2019 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4