Справа № 824/2834/14-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2019 року

Київ

справа №824/2834/14-а

касаційне провадження №К/9901/9300/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.12.2014 (головуючий суддя: Григораш В.О.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.05.2015 (головуючий суддя: Полотнянко Ю.П., судді: Драчук Т.О., Курко О.П.) у справі №824/2834/14-а за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Вижницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області (правонаступник Державної податкової інспекції у Сторожинецькому районі Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області) про скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Вижницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області (правонаступник Державної податкової інспекції у Сторожинецькому районі Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області), у якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.08.2014 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 99 559,99 грн., в т.ч., за основним платежем - 81 957,24 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 17 602,75 грн.; №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 15 644,39 грн., в т.ч., за основним платежем - 12 515,51 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 128,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем не допущено порушень вимог податкового законодавства. Зазначає, що податкові повідомлення - рішення прийняті з порушення процедури, а також в додатку до акту перевірки містять помилки, які призвели до безпідставного завищення витрат у сумі 5 017,21 грн.; позивачем до перевірки були надані усі наявні у нього документи податкового та бухгалтерського обліку; позивачем у періоді вересень 2010 року - квітень 2011 року не було перевищено суму доходу від здійснення підприємницької діяльності понад 300 000 грн., що виключає підстави для обов'язкової реєстрація позивача в якості платника ПДВ та відповідно сплати ПДВ за період травень 2011 року - січень 2013 року.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.12.2014, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.05.2015, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Судами першої та апеляційної інстанцій у межах спірних правовідносин встановлено, що на підставі акту від 17.03.2014 №84/24-10-17/НОМЕР_1 про результати документальної планової виїзної перевірки позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, виконання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 та встановлених у ході проведеної перевірки порушень, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення № від 24.04.2014, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість і вироблених в Україні товарів на загальну суму 102 446,55 грн, в т.ч., за основним платежем 81 957,24 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 20 489,31 грн.; № від 24.04.2014, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи з фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 23 890,91 грн., в т.ч., за основним платежем 19 112,73 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 4 778,18 грн. Зазначені податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем у адміністративному порядку. В межах розгляду скарги позивача, податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, виконання валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 25.06.2014 №236/24-10-17/НОМЕР_1. Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог: пункту 200.1. статті 200 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 81 957,24 грн; пункту 177.2. статті 177 Податкового кодексу України, у результаті чого донараховано податок на доходи з фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в сумі 12 515,51 грн. Рішенням Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області від 21.07.2014 №1080/10/24-13-10-02-08 частково задоволено скаргу позивача, а саме скасовано податкове повідомлення-рішення від 24.04.2014 № в частині сплати 6 597,22 грн. податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та 1 649,30 грн. застосованої штрафної санкції, скасовано податкове повідомлення-рішення від 24.04.2014 № в частині 2 886,56 грн. застосованої штрафної санкції з податку на додану вартість. З врахуванням результатів проведеної перевірки та розгляду скарги позивача, відповідачем прийняті оспорювані у даній справі податкові повідомлення - рішення.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходили з того, що позивачем у ході розгляду справи не спростовані висновки перевіряючих про порушення суб'єктом господарювання норм податкового законодавства. Суди відзначили, що позивачем не було надано жодних документів первинного та бухгалтерського обліку в підтвердження доводів про правильність та повноту ведення податкового обліку, а посилання на наявність кримінальної справи порушеної за ознаками злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, як на поважність підстав ненадання до перевірки документів пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, відхилені судами з підстав, що стаття 44 Податкового кодексу України покладає на платника податків, у разі втрати документів, повідомити контролюючий орган про такі обставини та відновити їх протягом 90 календарних днів з дня повідомлення.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій просив Верховний Суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову. Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення прийняті без офіційного з'ясування обстави у справі. Скаржник вказує на те, що судами не враховані доводи позивача про неправильне визначення контролюючим органом суми загального оподаткованого доходу за період січень - квітень 2011 року в сумі 173 932,55 грн., оскільки перевіряючими не взято до уваги надану до початку перевірки довідку від 25.05.2011 для проведення коригування звітів про використання РРО за звітний період, як і не враховано того, що внаслідок допущених посадовою особою відповідача арифметичних помилок у додатку №3 до акту перевірки позивачу завищено витрати у сумі 5 017,21 грн. Щодо донарахування позивачу грошового зобов'язання з ПДВ то слід відмітити, що як відповідач, так і суди дійшли помилкових висновків про перевищення позивачем у період з вересня 2010 року по квітень 2011 року суми доходу від здійснення підприємницької діяльності понад 300 000 грн., оскільки у цей період дохід позивача склав 295 314,80 грн., а отже відсутні підстави для реєстрації платником ПДВ та відповідно для сплати ПДВ з травня 2011 року по січень 2013 року. Також позивач зазначає про те, що внаслідок розгляду судом апеляційної інстанції справи за його відсутності, хоча такий клопотав про розгляду справи за його участі, суд позбавив його права на долучення до матеріалів справи підтверджуючих документів про витрати та доходи, які відновлені суб'єктом господарювання, у зв'язку з їх втратою.

На адресу суду від податкового органу надішли заперечення на касаційну скаргу, у яких відповідач, з посиланням на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій, просив суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оспорювані рішення без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Обставини справи свідчать, що перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, відображеного в розділі III податкової декларації та додатку 5 до декларації, виявлено розбіжність в сторону заниження валового доходу в сумі 82 987,85 грн, що виникло в період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року. Перевіркою достовірності відображеної суми отриманого доходу у поданій податковій декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік встановлено, що за період з 01.01.2011 по 20.04.2011 у ФОП ОСОБА_1 відсутні будь-які документи (книга обліку доходів і витрат, книга обліку розрахункових операцій та інші), згідно яких встановлюється отриманий фізичною особою-підприємцем дохід. Відсутність підтверджуючих документів про витрати у перевіряємому періоді зумовлена крадіжкою майна, грошей та фінансових документів пов'язаних з веденням підприємницької діяльності, про що позивачем було проінформовано правоохоронні органи, у зв'язку з чим 13.12.2011 Сторожинецьким РВУ МВС України було порушено кримінальну справу №Р-110169 за ознаками злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України.

Поряд з цим, позивачем до перевірки було надано копію фіскального чеку № 0022 від 05.02.2011 на загальну суму 1 200 грн., де на цигарки «Давідов Голд» зазначена ціна 1 200 грн. за одну пачку, при тому, що фактична ціна цигарок становить 12 грн. за пачку, а також бухгалтерську довідку від 25.05.2011 стосовно того, що внаслідок невірного кодування цигарок «Давідов Голд» за ціною 1 200 грн. замість ціни реалізації 12 грн. звіти використання реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок) за грудень 2010 року та січень-квітень 2011 року подані з помилками, виправлення яких призвело до того, що загальна сума розрахунків фактично становить: грудень 2010 року - 5 694,60 грн., січень 2011 року - 4 958,25 грн., лютий 2011 року - 9 322,40 грн., березень 2011 року - 9 807,10 грн., квітень 2011 року - 19 214,80 грн. Також надані звіти про використання реєстраторів розрахункових операцій за період з грудня 2010 року по квітень 2011 року з виправленими показниками сум розрахунків згідно вказаної довідки. Перевіряючими прийнятий до уваги фіскальний чек № 0022 від 05.02.2011, однак не враховно надані до перевірки «звіти про використання РРО та КОРО (розрахункових книжок)» з виправленими показниками за період з грудня 2010 року по квітень 2011 року та бухгалтерську довідку від 25.05.2011, з підстав, що такі документи до податкового органу не подавались, а виправлені в них суми не підтверджуються жодними документами.

Таким чином, з огляду на те, що до перевірки не було надано книгу обліку доходів і витрат за період з 01.01.2011 по 20.04.2011 та книгу обліку розрахункових операцій за період з 01.01.2011 по 20.04.2011 то для визначення суми загального оподатковуваного доходу за період з 01.01.2011 року по 30.04.2011 року перевіряючими використано відомості про суми розрахунків, зазначені у звітах цього платника податків про використання реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій.

За висновками перевіряючих, загальний оподатковуваний дохід суб'єкта господарювання за вказаний період склав 172 794,55 грн. (в тому числі: січень - 35 846,25 грн., лютий - 35 458,40 грн., березень - 51 387,10 грн., квітень - 50 102,80 грн.). Загальний оподатковуваний дохід ФОП ОСОБА_1 за період з 01.05.2011 року по 31.12.2013 року перевіркою визначався згідно книги обліку доходів і витрат № 19 від 01.02.2011, зареєстрованої ДПІ у Сторожинецькому районі та книг обліку розрахункових операцій № зареєстрованих ДПІ у Сторожинецькому районі 13.04.2011 та 17.02.2012 для використання з реєстратором розрахункових операцій 0АТЕС8 МР-50 (фіскальний №) та склав 416 792,45 грн. (в тому числі: травень-грудень 2011 року - 205 508,10 грн., 2012 рік - 203 144,95 грн., січень 2013 року - 8 139,40 грн.).

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку 5 ( додатку 7) до податкової декларації за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 встановлено, що позивачем завищено витрати на 22 619,28 грн. Такий висновок ґрунтується на тому, що позивачем за вказаний період включено до складу витрат документально не підтверджені витрати, в тому числі, по періодах: за 2011 рік - 8 808,79 грн., за 2012 рік - 14 738,51 грн. та за 2013 рік 928,02 грн., чим порушено вимоги пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України.

Підсумовуючи викладене, з огляду на те, що позивачем занижено суму оподаткованого (чистого) доходу за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року на суму 105 607,13 грн. (82 987,85 грн. + 22 619,28 грн.) то відповідно занижено суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету на суму 12 515,51 грн.

В частині донарахування позивачу грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 81 957,24 грн. то перевіркою встановлено, що позивач перебуваючи на загальній системі оподаткування, протягом вересня 2010 року - квітня 2011 року отримав суму доходу від здійснення підприємницької діяльності, що сукупно перевищує 300 тис. грн., а саме згідно звітів реєстраторів розрахункових операцій та з врахуванням наданого до перевірки чека № 0022 від 05.02.2011, сума розрахунків за реалізовану продукцію становить 325 641,10 грн. (в тому числі: вересень 2010 року - 38 917,50 грн. (вх. № 21493 від 04.10.2010 року); жовтень 2010 року - 36 559,10 грн. (вх. № 26634 від 05.11.2010 року); листопад 2010 року - 30 095,35 грн. (вх. № 28285 від 02.12.2010 року); грудень 2010 року - 47 274,60 грн. ( вх. № 29955 від 04.01.2011 року); січень 2011 року - 35 846,25 грн. ( вх. № 2465 від 07.02.2011 року); лютий 2011 року - 35 458,40 грн. ( вх. № 3358 від 09.03.2011 року); березень 2011 року - 51 387,10 грн. ( вх. № 12102 від 04.04.2011 року); квітень 2011 року - 50 102,80 грн. (вх. № 15555 від 05.05.2011 року)).

Такі висновки податковим органом зроблено з врахуванням порушень викладених в розділі 2 акта перевірки від 25.06.2014 №236/24-10-17/НОМЕР_1 щодо відсутності первинних документів за період з 01.01.2011 по 20.04.2011.

Таким чином, за висновком перевіряючих, позивачем занижено за період з травня 2011 року по січень 2013 року податкові зобов'язання по податку на додану вартість всього на суму 81 957,24грн, в тому числі за травень 2011 року - 4 824,24 грн., червень 2011 року - 6 726 грн., липень 2011 року - 7 384 грн., серпень 2011 року - 8 678 грн., вересень 2011 року - 7 139 грн., жовтень 2011 року - 1 512,00 грн., листопад 2011 року - 1 424 грн., грудень 2011 року - 2 013 грн., січень 2012 року - 2 859 грн., лютий 2012 року - 3 149 грн., березень 2012 року - 3 304 грн., квітень 2012 року - 2 906 грн., травень 2012 року - 4 004 грн., червень 2012 року - 3 096 грн., липень 2012 року - 3 211 грн., серпень 2012 року - 3 619 грн., вересень 2012 року - 3 399 грн., жовтень 2012 року - 2 878 грн., листопад 2012 року 4 025 грн., грудень 2012 року - 4 179 грн. та січень 2013 року - 1 628 грн.

Зазначені висновки перевіряючих покладені в основу рішень судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до частин четвертої - п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

За змістом статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України (у наведеній вище редакції) суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та запереченнями сторін. Суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може встановити нові обставини, якщо вони не встановлювалися судом першої інстанції у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права.

При цьому, згідно частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Верховний Суд наголошує, що принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об'єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з'ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

Колегією суддів установлено, що позивач під час апеляційного розгляду справи звертався до суду апеляційної інстанції, в т.ч., з клопотанням про перенесення розгляду справи у разі відмови у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі (а.с. 61, том ІІ), однак судом відмовлено у задоволенні зазначеного вище клопотання.

Разом з тим, позивачем до суду касаційної інстанції разом із касаційною скаргою подані, згідно переліку, відновлені первинні документи про витрати, які на думку скаржника свідчать про відсутність правових підстав для донарахування йому грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та відповідно штрафних (фінансових) санкцій. Скаржник також зазначає про те, що частина таких документів подавалась до контролюючого органу у складі заперечень на акт перевірки, а також до суду, втім такі документи ані судом першої інстанції, ані судом апеляційної інстанції до уваги не прийняті.

Також скаржник стверджує, що у періоді з вересня 2010 року - квітень 2011 року його сумарний дохід склад 295 314,80 грн., а отже відсутні правові підстави для обов'язкової реєстрації платником ПДВ у перевіряємому періоді та відповідно для сплати ПДВ з травня 2001 року по січень 2013 року. Зазначені доводи судами попередніх інстанцій не перевірялись. Слід вказати і на те, що висновок про отримання позивачем у перевіряємому періоді доходу понад 300 тис.грн. зроблений на підставі звітів реєстраторів розрахункових операцій за вказаний період (вересень 2010 року - квітень 2011 року) та з врахуванням наданого до перевірки чека № 0022 від 05.02.2011, поряд з цим, матеріали справи не містять звітів за період вересень - грудень 2010 року, що не дає можливості встановити дійсний розмір доходу отриманого у цей період, а відтак і дійти висновку про перевищення доходу понад 300 тис.грн.

Згідно частини 2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають, оскільки судами не з'ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення. Для повного, об'єктивного та всебічного з'ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку зазначеним вище обставинам.

Згідно з частиною другою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, за змістом частини третьої наведеної статті, порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Колегією суддів встановлено, що позивачем у день судового засідання (07.05.2015) факсимільним зв'язком на адресу суду апеляційної інстанції було направлено клопотання, у якому позивач, серед іншого, повідомив про неможливість прибуття у судове засідання за станом здоров'я та просив відкласти розгляд справи. За результатом розгляду цього клопотання судом відмовлено у його задоволенні з підстав, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суд відкладає розгляд справи, зокрема, в разі неприбуття в судове засідання позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Позивач клопотання про розгляд справи за його відсутності не заявляв, а навпаки просив відкласти розгляд справи та справу розглядати за його участі. Судом апеляційної інстанції причини неприбуття позивача до суду неповажними не визнавались. Отже, на переконання колегії суддів, неналежне з'ясування судом апеляційної інстанції фактичних обставин неприбуття позивача у судове засідання, а також намірів участі останнього у судовому засіданні призвело до передчасних висновків про не підтвердження суб'єктом господарювання понесених ним у перевіряємому періоді витрат.

Таким чином, постановлені у справі рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.12.2014 та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.05.2015 підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суд на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням додатково поданих позивачем до суду касаційної інстанції, з дотриманням принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, повинен дійти висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.12.2014 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.05.2015 у справі №824/2834/14-а скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк