Справа № 280/185/19
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

09 квітня 2019 року о/об 15 год. 39 хв.Справа № 280/185/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 (69035, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69057, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, 2-Б, )

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

за участі:

позивача - ОСОБА_1

(особа посвідчується паспортом серія СА № 817895)

представника позивача - ОСОБА_2

(діє на підставі ордеру серія ЗП № 128003 від 19.11.2018 року)

представника відповідача - ОСОБА_3

(діє на підставі довіреності № 85/11 від 03.01.2019 року)

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1Г.) до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 24 липня 2018 року №49/05 щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01 квітня 1986 по 16 жовтня 1992 року у Тресті громадського харчування Орджонікідзевського району;

- зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01 квітня 1986 року по 16 жовтня 1992 року у Тресті громадського харчування Орджонікдзевського району та здійснити всі відповідні нарахування та виплату недоотриманих коштів з 31 липня 2018 року.

Ухвалою суду 11 січня 2019 року зазначену позовну заяву було залишено без руху в зв'язку з невідповідністю позовної заяви вимогам КАС України та позивачеві був наданий строк для усунення недоліків.

Так, на виконання вимог зазначеної ухвали 08 лютого 2019 року на адресу суду надійшла заява від позивача з виправленими недоліками.

Ухвалою суду від 11 лютого 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику осіб), а справу призначено до розгляду на 05 березня 2019 року.

Ухвалою суду від 05 березня 2019 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб, судове засідання призначено на 26 березня 2019 року.

В судовому засіданні 26 березня 2019 року протокольною ухвалою суду судове засідання відкладено на 09 квітня 2019 року.

Відповідно до статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 09 квітня 2019 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що з 31 липня 2018 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та одержує пенсію за віком. Вказує, що 02 липня 2018 року позивач звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя для призначення пенсії надавши необхідні документи. В ході перевірки записів роботи в трудовій книжні відповідачем було виявлено факт виправлення дати (числа) звільнення з роботи із Треста громадського харчування Орджонікідзевського району, у зв'язку з чим ОСОБА_1 не було зараховано до страхового стажу періоди роботи з 01 квітня 1986 року по 16 жовтня 1992 року. Позивач 17 липня 2018 року звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо зарахування періоду роботи з 01 квітня 1986 року по 16 жовтня 1992 року у Тресті громадського харчування Орджонікідзевського району до страхового стажу, проте ОСОБА_4 комісії відповідача від 24 липня 2018 року № 49/05 позивачу відмовлено у зарахуванні в загальний страховий стаж періоду роботи з 01 квітня 1986 року по 16 жовтня 1992 року у Тресті громадського харчування Орджонікідзевського району у звязку із виявленими виправлення дати (числа) звільнення з роботи із Треста громадського харчування Орджонікідзевського району. З даними діями ОСОБА_1 не згодна, вважає їх такими, що порушують її гарантоване законодавством та Конституцією України право. Вказує, що ОСОБА_1 фактично позбавлена використати законодавчі можливості для внесення до трудової книжки відповідних виправлень та/або надання уточнюючих довідок, внаслідок чого, порушено конституційне право ОСОБА_1 на справедливе соціальне (пенсійне) забезпечення через помилки працедавця у заповненні трудової книжки позивача.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали позов, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№8415 від 01 березня 2019 року), відповідно до якого зазначено, що згідно трудової книжки позивача запис про звільнення з 16 жовтня 1992 року з Тресту громадського харчування Орджонікідзевського району не відповідає Інструкції № 58 так, як запис в графі 2 зроблено з виправленням. Таким чином, відповідач, при призначенні пенсії, не зарахував до трудового стажу позивача період з 01 квітня 1986 року по 16 жовтня 1992 року. Враховуючи законодавчі приписи, для задоволення позовних вимог позивача немає законних підстав.

В судовому засіданні представник Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

02 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя для призначення пенсії надавши наступні документи: відповідну заяву, копію паспорту та ідентифікаційного коду, копію трудової книжки, копію свідоцтва про народження, копію свідоцтва про укладання шлюбу, копію свідоцтва про освіту, довідку про заробітну плату від 20 квітня 2018 року № 16/531, видану ПАТ «Запоріжсталь».

Згідно Протоколу №1511 від 06 липня 2018 року позивачу призначено пенсію за віком з 31 липня 2018 року.

ОСОБА_1 звернулась до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою від 17 липня 2018 року, в якій просила зарахувати період роботи з 01 квітня 1986 року по 16 жовтня 1992 року у Тресті громадського харчування Орджонікідзевського району до страхового стажу.

Відповідач ОСОБА_4 від 24 липня 2018 року №49/05 відмовив ОСОБА_1 у зарахуванні в загальний страховий стаж періоду роботи з 01 квітня 1986 року по 16 жовтня 1992 року у Тресті громадського харчування Орджонікідзевського району у звязку з тим, що в ході перевірки записів роботи в трудовій книжці відповідачем було виявлено факт виправлення дати (числа) звільнення з роботи із Треста громадського харчування Орджонікідзевського району.

Позивач не погодившись із ОСОБА_4 Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 24 липня 2018 року №49/05, звернулась з цим позовом до суду.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ІІ відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у звязку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом ОСОБА_5 України.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно частини 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 12 серпня 1993 року №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Таким чином, суд дійшов висновку, що використання норм Постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників. Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Згідно пункту 1.1 Розділу 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993року за № 110 (далі Інструкція) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 2.6 Розділу 2 Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов'язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу (пункт 2.7 Розділу 2 Інструкції).

За приписами пункту 2.8 Розділу 2 Інструкції якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при ОСОБА_5 Криму.

Судом, в судовому засіданні досліджено оригінал трудової книжки ОСОБА_1 серія БТ-1 № 4521485 від 09 жовтня 1979 року (копії відповідних сторінок містяться в матеріалах справи).

На сторінці 3 вказаної трудової книжки наявний запис від 01 квітня 1986 року про переведення ОСОБА_1 в Трест громадського харчування Орджонікідзевського району.

На сторінці 4 трудової книжки наявний запис від 01 квітня 1986 року про прийняття ОСОБА_1 по переводу в Трест громадського харчування Орджонікідзевського району на посаду повара.

Також на сторінці 4 трудової книжки наявний запис від 16 жовтня 1992 року про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням. В даті саме цього запису, на думку відповідача, наявне виправлення.

Відповідно до архівної довідки від 30 липня 2018 року № 04-25/С-1559, виданої архівним управлінням Запорізької міської ради, документи Тресту громадського харчування Орджонікідзевського району на зберігання до архівного управління Запорізької міської ради не надходили отже надати відомості про стаж роботи та заробіток ОСОБА_1 немає можливості.

В судовому засіданні представник відповідача на запитання суду чи вчиняла ОСОБА_1 протиправні дії щодо виправлення запису в трудовій книжці зазначив, що позивач таких протиправних дій не вчиняв та доказів вчинення таких дій не надав.

Досліджуючи оригінал трудової книжки судом встановлено наявність читаємої цифри «16». Іншої цифри визначити не можливо, що усуває наявність сумнів у даті звільнення позивача.

Суд звертає увагу, що наявність у трудовій книжці записів, які працівником кадрової служби юридичної особи внесені із незначними помарками при заповненні трудової книжки, не можуть слугувати підставою позбавлення позивача частини трудового стажу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наявними доказами, які знаходяться у матеріалах справи, підтверджується стаж роботи ОСОБА_1 у Тресті громадського харчування Орджонікідзевського району у період з 01 квітня 1986 року по 16 жовтня 1992 року, отже відповідачем протиправно не було зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01 квітня 1986 року по 16 жовтня 1992 року.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, отже рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 24 липня 2018 року №49/05 щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01 квітня 1986 по 16 жовтня 1992 року у Тресті громадського харчування Орджонікідзевського району винесено відповідачем необґрунтовано та безпідставно, у звязку з чим є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд також зазначає, що оскільки позовна вимога про зобовязання Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01 квітня 1986 року по 16 жовтня 1992 року у Тресті громадського харчування Орджонікдзевського району та здійснити всі відповідні нарахування та виплату недоотриманих коштів з 31 липня 2018 року є похідною від визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 24 липня 2018 року №49/05, - отже вона також підлягає задоволенню.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу на те, що будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законним та обґрунтованим, прийнятим чи вчиненим в межах наданих повноважень, містити конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з урахуванням вище викладеного, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності дійшов висновку, що відповідачем не доведено законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення від 24 липня 2018 року №49/05, тому з огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (частина 1 статті 132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки субєктом владних повноважень у справі є Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, то з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати, документально підтверджені у сумі 1536 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 263, КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (69035, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69057, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, 2-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 24 липня 2018 року №49/05 щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01 квітня 1986 по 16 жовтня 1992 року у Тресті громадського харчування Орджонікідзевського району.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01 квітня 1986 року по 16 жовтня 1992 року у Тресті громадського харчування Орджонікдзевського району та здійснити всі відповідні нарахування та виплату недоотриманих коштів з 31 липня 2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (69035, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69057, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, 2-Б, ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 1536 грн. 80 коп.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 15 квітня 2019 року.

Суддя Д.В. Татаринов