Справа № 420/6871/18
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6871/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Іщенко С.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 (згідно довіреності),

представника ОСОБА_3 Міністрів України ОСОБА_4 (за довіреністю),

представника Національного агентства України з питань державної служби ОСОБА_5 (за довіреністю),

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_6, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 Міністрів України, Національне агентство України з питань державної служби про визнання протиправним пункту наказу та про зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, 28 грудня 2018 року звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 Міністрів України, Національне агентство України з питань державної служби, в якому позивач просить суд: визнати пункт другий наказу № 4-ОС від 15 лютого 2017 року керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області щодо присвоєння, позивачеві по справі, найнижчого 9 рангу державного службовця (за наслідками) - протиправним та скасувати; зобов'язати відповідача індивідуальним актом (наказом) поновити порушене право та відновити правовий статус, позивача по справі, у спосіб присвоєння йому згідно Закону України «Про державну службу» відповідний найвищий 3 (третій) ранг державного службовця категорії посад «Б» (посада керівника), який дзеркально відповідає протиправно позбавленому не в судовому порядку, раніше присвоєному, найвищому рангу державного службовця категорії посад керівника районного рівня як: рівнозначна посада та рівнозначний найвищий ранг такої посади.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 січня 2019 року судом на підставі положень ч.1 ст.169 та ч.1 ст.123 КАС України адміністративний позов ОСОБА_1, залишено без руху та надано десятиденний термін на усунення недоліків позовної заяви з моменту отримання копії ухвали.

25 січня 2019 року ухвалою суду продовжено ОСОБА_1, строк для усунення недоліків позовної заяви та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

07 лютого 2019 року до суду за вх.№4401/19 від позивача надійшла пояснювальна з копіями додатків сторонам та належним чином оформленим адміністративним позовом, у якому позовні вимоги викладені в такій редакції: визнати пункт другий наказу № 4-ОС від 15 лютого 2017 року керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області щодо присвоєння, позивачеві по справі, найнижчого 9 рангу державного службовця (за наслідками) - протиправним та скасувати; зобов'язати відповідача індивідуальним актом (наказом) поновити порушене право та відновити правовий статус, позивача по справі, у спосіб присвоєння йому згідно Закону України «Про державну службу» відповідний найвищий 3 (третій) ранг державного службовця категорії посад «Б» (посада керівника), який дзеркально відповідає протиправно позбавленому не в судовому порядку, раніше присвоєному, найвищому рангу державного службовця категорії посад керівника районного рівня як: рівнозначна посада та рівнозначний найвищий ранг такої посади та відновити справедливе співвідношення.

12 лютого 2019 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1, відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

13 березня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1, до керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_6, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 Міністрів України, Національне агентство України з питань державної служби про визнання протиправним пункту наказу та про зобов'язання вчинити дії та призначено справу №420/6871/18 до судового розгляду по суті на 25 березня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог в адміністративному позові з посиланням на приписи: ст.ст. 22, 58 Конституції України, п.2 ч.1 ст.19, ч.1 ст. 77 КАС України, д ч.1 ст.3, ч.1 ст. 5, ч. 2 ст. 6, ч.1 ст.7, ст. 25, ст. 26, ч. 1 ст.38, ч.1, ч. 2, ч.5, ч.9, ч.10 ст. 39, Закону України «Про державну службу», Постанову ОСОБА_3 Міністрів України № 306 від 20.04.2016 року, зазначено, що згідно наказу керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області №58-ОС від 20.12.2016 року ОСОБА_1 з 21.12.2016 року повторно призначено на посаду державної служби за результатом конкурсу, а саме: на посаду секретаря судових засідань Комінтернівського районного суду Одеської області. Згідно наказу № 4-ОС від 15 лютого 2017 року до п.2 наказу № 58 - ОС внесено зміни та доповнення, а саме присвоєно найнижчий 9 ранг державного службовця з 21.12.2016 року ОСОБА_1 На момент повторного призначення, позивача по справі, на посаду державної служби, йому було відновлено правовий статус державного службовця. який на момент повторного призначення вже мав спеціальне звання, а саме : присвоєний найвищий ранг державного службовця у відповідності до категорії посади - керівника районної державної адміністрації (шоста категорія посад і найвищий 11 ранг державного службовця який відповідав цій категорії посади) відповідно до діючого на момент правових відносин Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року, та Положення про ранги державних службовців затвердженого Постановою КМУ № 658 від 19 червня 1996 року про що свідчить запис у трудовій книжці. Відповідно до запису № 26 від 17.01.2001 року трудової книжки: БТ-ІІ № 415204, позивача по справі, призначено на посаду керівника державної служби районної державної адміністрації. Відповідно до запису № 27 від 17.01.2001 року трудової книжки: БТ-ІІ № 4152046, позивачем по справі, прийнято Присягу державного службовця. Відповідно до запису № 38 від 01.02.2011 року трудової книжки: БТ-11 № 4152046 позивачеві по справі було присвоєно найвищий 11 ранг державного службовця шостої категорії посад до якої відносилася посада керівника районної державної адміністрації. Відповідно до запису №39 від 21.07.2011 року трудової книжки: БТ-11 № 4152046, позивач по справі, звільнився з державної служби в 2011 році, при дії Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року, який діяв до 01.05.2016 року. Відповідно до п.1 Розпорядження № 50/ к - 2011 від 12.05.2011 року Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області «Про працевлаштування ОСОБА_1В.», було передбачено, що в звязку з скороченням посади державного реєстратора апарату районної державної адміністрації, з метою працевлаштування запропонувати ОСОБА_1 роботу на посаді начальника служби у справах дітей райдержадміністрації. Таким чином цей документ доводить факт належності посади державного реєстратора до посади керівника структурного підрозділу районної державної адміністрації. Відповідно до п.1 розпорядження ОСОБА_3 Міністрів України № 673-р від 22 вересня 2004 року «Про віднесення посади державного реєстратора до відповідної категорії посад державних службовців та посад в органах місцевого самоврядування» передбачалось віднести посаду державного реєстратора районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації до шостої категорії посад державних службовців. Посада державного реєстратора, яку обіймав позивач до моменту звільнення з державної служби, відносилась до посади керівника районного рівня згідно Закону та інших нормативно-правових актів які були чинними на момент правовідносин При повторному призначені (поверненні) позивача по справі на державну службу згідно наказу № 4-ОС від 15 лютого 2017 року за наслідками які наступили після присвоєння позивачеві по справі, найнижчого 9 рангу державного службовця, його було фактично позбавлено раніше присвоєного найвищого рангу державного службовця категорії посади керівника районного рівня райдержадміністрації не в судовому порядку, тобто позбавлено правового статусу керівника районного рівня районної державної адміністрації. Не забезпечено право на збереження за позивачем правового статусу: керівника державної служби та відповідно до займаної посади раніше присвоєного найвищого рангу державного службовця категорії посади керівника.

05 березня 2019 року до суду за вхідним № ЕП/1689/19 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Національного агентства України з питань державної служби надійшли письмові пояснення (т.1 а.с. 96-101), де зазначено, що Національне агентство України з питань державної служби вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позивач неодноразово звертався до НАДС за відповідними роз'ясненнями щодо порядку присвоєння рангів державних службовців. Відповідно до наданих позивачем копій трудової книжки та документів у грудні 2016 року його було призначено на посаду секретаря судових засідань Комінтернівського районного суду Одеської області, він мав 11 ранг державного службовця, присвоєний відповідно до вимог Закону № 3723-ХІІ, та 9 ранг державного службовця, присвоєний відповідно до вимог Закону № 889- VIII. Таким чином, посада секретаря судових засідань Комінтернівського районного суду Одеської області Законом № 889- VIII віднесена до посади державної служби категорії «В». Ранги державним службовцям присвоюються відповідно до статті 39 Закону № 889-УІІІ. Так встановлено девять рангів державних службовців. Відповідно до ч.3 ст. 39 Закону № 889-VIII державним службовцям, які займають посади державної служби категорії «В», присвоюються 6, 7, 8, 9 ранг. Частиною 4 ст.39 Закону № 889-VIII визначено, що ранги державним службовцям присвоює субєкт призначення, крім випадків, передбачених законом. Згідно із ч.9 ст. 39 Закону № 889-VIII у разі переходу на посаду нижчої категорії або звільнення з державної служби за державним службовцем зберігається раніше присвоєний йому ранг. Порядок присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями визначаються ОСОБА_3 Міністрів України. Законом № 889-VІІІ передбачено тільки співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями. Законом № 889-VІІІ не передбачено співвідношення рангів, які присвоюються відповідно до Закону №889-VІІІ, з рангами, які присвоювалися відповідно до Закону № 3723-ХІІ, оскільки з набранням чинності Законом № 889-VІІІ застосовується новий механізм присвоєння державним службовцям рангів. Займаною посадою є первинна структурна одиниця державного органу, визначена структурою і штатним розписом. У разі зміни структури та/або штатного розпису державного органу строк відпрацювання особи для присвоєння чергового рангу на займаній посаді слід відраховувати з часу зміни найменування такої посади, визначеної штатним розписом. У строк відпрацювання для присвоєння чергового рангу враховується період роботи на останній займаній посаді. У разі якщо вказаний строк дорівнює або перевищує три роки, державним службовцям має бути присвоєно відразу черговий ранг (для державних службовців, посади яких віднесені до категорії «В», - 8 ранг). У разі якщо строк відпрацювання на останній займаній посаді менше трьох років, відлік строку відпрацювання для присвоєння чергового рангу починається з дати призначення на цю посаду. Попередній період роботи державного службовця на займаній посаді включається лише тим державним службовцям, яким, з набранням чинності Законом № 889-VIII присвоєно (збережено) найнижчий ранг в межах категорії посад державної служби, до якої належить займана ними посада. Зміна назви посади після 01 травня 2016 року не береться до уваги для присвоєння чергового рангу. У разі переведення після набрання чинності Законом № 889-VІІІ державного службовця з посади на іншу посаду державної служби, що належать до однієї категорії посад державної служби, як в межах одного державного органу, так і до іншого державного органу, у строк відпрацювання для присвоєння чергового рангу зараховується період роботи, передбачений абзацом першим пункту 10 Порядку, та період роботи на посаді (посадах) державної служби з дати присвоєння (збереження) рангу відповідно до Закону № 889- VIII. Найнижчим рангом державного службовця є 9 ранг, а Порядком передбачено збереження раніше присвоєного рангу згідно із Законом № 3723-ХІІ лише коли посада державного службовця належить до категорії посад, в межах якої передбачено присвоєння рангу нижчого, Позивачу правомірно присвоєно 9 ранг державного службовця в межах посад державної служби категорії «В». Відлік часу для присвоєння чергового (8) рангу у даному випадку починався з 07 липня 2015 року, тобто черговий ранг позивачу мали б присвоїти 07 липня 2018 року з урахуванням положень абзацу другого частини шостої статті 39 Закону № 889-VIII. Отже, у даному випадку присвоїти Позивачу 3 ранг державного службовця в межах посади державної служби категорії «В» - неможливо.

11 березня 2019 року до суду за вхідним № ЕП/1816/19 від позивача надійшло відповідь на пояснення (т.1 а.с. 221-226), де зазначається, що відповідач чи третя особа, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору та виступає на стороні відповідача, зобовязані І довести правомірність не дій, а наслідків, які настали після присвоєння позивачеві найнижчого 9 рангу державного службовця категорії «В» (категорія посад спеціаліста). Представник НАДС у пояснені щодо предмету спору викладеного позивачем у позовній заяві зобовязаний довести суду надавши суду докази саме правомірності наслідків які наступили після присвоєння позивачеві найнижчого 9 рангу державного службовця. В поясненні третьої особи відсутні будь-які аргументи щодо правомірності наслідків які настали після присвоєння позивачеві найнижчого 9 рангу державного службовця та не надано жодних доказів щодо рівнозначності посади керівника. Посада керівника не рівнозначна посаді спеціаліста. Позивач до повторного призначення на посаду держаної служби - обіймав посаду керівника, а присвоєння позивачеві 3 рангу категорії посад Б відповідає раніше присвоєному позивачеві найвищому рангу державної служби категорії посад керівника як рівнозначний найвищий ранг, який відповідає посаді керівника райдержадміністрації.

13.03.2019 року в судовому засіданні за клопотанням представником відповідача залучені до матеріалів справи заперечення на адміністративний позов від представника відповідача (т.1 а.с. 242-245), де з посиланнями на ст. 19 Конституції України, ч.1 ст. 8 Закону України «Про державну службу», ст. 26 Закону №3723-XII, ст. 1, ст. 6, ст. 39 Закону № 889-VІІІ, Порядок присвоєння рангів державних службовців, затверджений 20.04.2016 р. постановою ОСОБА_3 Міністрів України №306, зазначено, що з позовними вимогами вказаного позову відповідач не згодна у повному обсязі. На час проходження ОСОБА_1 державної служби діяв Закон України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 р. (далі - Закон №3723-ХІІ), який втратив чинність на підставі Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ від 10.12.2015 р. (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. п.10 і 12 розділу XI Закону № 889-VІІІ. ОСОБА_1 відповідно до наказу керівника апарату суду № 58-ОС від 20.12.2016 року прийнятий на посаду секретаря судових засідання Комінтернівського районного суду Одеської області із 21.12.2016 року. Посада секретаря судових засідань відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-ХІІ «Про державну службу» та розпорядження ОСОБА_3 міністрів України від 24.02.2003 року була віднесена до шостої категорії посад державних службовців, ОСОБА_1 перед прийняттям на посаду секретаря судових засідань Комінтернівського районного суду Одеської області 21.12.2016 року перебував на державній службі на посадах шостої категорії, відповідно до записів № 28, № 37, № 38 трудової книжки БТ-ІІ № 4152046 адже йому присвоювались ранги державної служби в межах шостої категорії. Відповідно до ст. 6 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-УІІІ посада секретаря судових засідань віднесена до категорії «В» посад державних службовців. Згідно до запису № 38 трудової книжки БТ-ІІ № 4152046 раніше ОСОБА_1 був присвоєний 11 ранг державного службовця (відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-ХІІ «Про державну службу»), який є нижчим від рангу, що присвоєний ОСОБА_1 при прийнятті на посаду секретаря судових засідань Комінтернівського районного суду Одеської області, а саме 9 рангу державного службовця, на підставі наказу керівника апарату суду№4-ОС від 15.02.2017 року. Позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не відповідають діючому законодавству.

22 березня до суду за вхідним № ЕП/1852/19 від позивача надійшла відповідь на відзив (т.1 а.с. 230-233), де зазначено, що присвоєння позивачеві найнижчого 9 рангу державного службовця є юридичним фактом. За юридичною формою актів-документів розрізняють: укази, вироки, рішення накази. Наказ № 4-ОС від 15 лютого 2016 року в частині присвоєння позивачеві 9 рангу державного службовця, за наслідками які наступили після такого присвоєння, призвів до ряду порушень права позивача, а саме: збереження йому його раніше присвоєного найвищого рангу категорії посад керівника районного рівня; збереження його правового статусу керівника районного рівня, так як присвоєний найнижчий 9 ранг державного службовця (ранг як спеціальне звання) не відображає юридичного факту що позивач обіймав посаду керівника районного рівня і йому було присвоєно найвищий ранг цієї категорії посад. Це в свою чергу призвело до порушення правових норм п.1 ч.1 ст. 7, ч.9, ч. 10 ст. 39 Закону України «Про державну службу».

25.03.2019 року від представника ОСОБА_3 Міністрів України до суду надійшли письмові пояснення (т.2 а.с. 6-8), де з посиланням на ст. 19 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 41 Закону України «Про ОСОБА_3 Міністрів України», ст. 39 Закону України «Про державну службу», Порядок присвоєння рангів державних службовців від 20.04.2016 року зазначено, що питання присвоєння рангів державних службовців даної категорії посад не відноситься до повноважень ОСОБА_3 Міністрів України.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення адміністративного позову посилаючись на обґрунтування зазначені у запереченнях.

Представник Національного агентства України з питань державної служби, в судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник ОСОБА_3 Міністрів України, в судовому засіданні зазначив, що питання присвоєння рангів державних службовців даної категорії посад не відноситься до повноважень ОСОБА_3 Міністрів України

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Положеннями ст. 43 Конституції України визначено, що кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно - технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом...

Законом України «Про державну службу» визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Закон України «Про державну службу» регулює відносини, що виникають у звязку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця (ч.1 ст.3).

В ст. 5 Закону України «Про державну службу» визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами ОСОБА_3 Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби (ч.1). Відносини, що виникають у звязку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом (ч.2).

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 з 17.01.2001 року відповідно до розпорядження № 10-к від 17.01.2001 року призначений на посаду начальника служби у справах неповнолітніх Комінтернівської районної державної адміністрації, та 17.01.2001 року прийняв присягу державного службовця, що підтверджено записами в трудовій книжці позивача серії БТ-ІІ №4152046 від 17.01.2001 року (т.1 а.с. 48).

Приписами ст. 26 Закону України «Про державну службу» (Закон № 3723-XII в редакції від 16.12.1993 року (станом на дату присвоєння позивачу 13 рангу державного службовця), встановлюються такі ранги державних службовців:

- службовцям, які займають посади, віднесені до першої категорії, може бути присвоєно 3, 2 і 1 ранг;

- службовцям, які займають посади, віднесені до другої категорії, може бути присвоєно 5, 4 і 3 ранг;

- службовцям, які займають посади, віднесені до третьої категорії, може бути присвоєно 7, 6 і 5 ранг;

- службовцям, які займають посади, віднесені до четвертої категорії, може бути присвоєно 9, 8 і 7 ранг;

- службовцям, які займають посади, віднесені до п'ятої категорії, може бути присвоєно 11, 10 і 9 ранг;

- службовцям, які займають посади, віднесені до шостої категорії, може бути присвоєно 13, 12 і 11 ранг;

- службовцям, які займають посади, віднесені до сьомої категорії, може бути присвоєно 15, 14 і 13 ранг (ч.1). Положення про ранги службовців затверджується ОСОБА_3 Міністрів України (ч.2). Ранг службовцю присвоюється відповідно до займаної посади, рівня професійної кваліфікації та результатів роботи (ч.3). Ранги, які відповідають посадам першої категорії, присвоюються Президентом України (ч.4). Ранги, які відповідають посадам другої категорії, присвоюються ОСОБА_3 Міністрів України (ч.5). Ранги, які відповідають посадам третьої - сьомої категорій, присвоюються керівником державного органу, в системі якого працює державний службовець (ч.6). При прийнятті на державну службу службовцю присвоюється ранг у межах відповідної категорії посад (ч.7). Для присвоєння чергового рангу в межах відповідної категорії посади державний службовець повинен успішно відпрацювати на займаній посаді два роки. За виконання особливо відповідальних завдань державному службовцю може бути присвоєно черговий ранг достроково в межах відповідної категорії посад (ч.8). За сумлінну працю державному службовцю при виході на пенсію може бути присвоєно черговий ранг поза межами відповідної категорії посад (ч.9). Державний службовець може бути позбавлений рангу лише за вироком суду (ч.10). Якщо державний службовець перейшов на посаду нижчої категорії або залишив державну службу, на яку потім повернувся, за ним зберігається присвоєний ранг (ч.11). Народним депутатам України, які до обрання перебували на державній службі, час виконання цих обов'язків зараховується до стажу державної служби (ч.12). У трудовій книжці державного службовця робиться запис про присвоєння, зміну і позбавлення відповідного рангу (ч.13).

Згідно розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації № 10-к від 17.01.2001 року, ОСОБА_1, присвоєно 13 ранг державного службовця, що підтверджено записом № 28 в трудовій книжці позивача (а.с. 48).

Статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Закон № 3723-XII в редакції від 16.12.1993 року) визначено, що основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу (ч.1). Встановлюються такі категорії посад службовців: … шоста категорія - посади керівників управлінь, відділів, служб районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, спеціалісти управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та інші прирівняні до них посади; сьома категорія - посади спеціалістів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, їх управлінь і відділів та інші прирівняні до них посади (ч.2).

Згідно розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації №90-к від 03.10.2002 року ОСОБА_1, звільнено з посади з 03.10.2002 року згідно п.1 ст. 36 КЗпП України.

Враховуючи приписи ст. ст. 25, 26 Закону України «Про державну службу» (Закон № 3723-XII) та записи в трудовій книжці позивача судом встановлено, що в період з 17.01.2001 року до 03.10.2002 року позивач займав посаду державного службовця (посада керівника служби районної державної адміністрації), шостої категорії та йому встановлено 13 ранг державних службовців.

З запису в трудовій книжці ОСОБА_1, за № 36 вбачається, що 19.09.2005 року позивача призначено на посаду державного реєстратора Комінтернівської районної державної адміністрації відповідно до розпорядження № 108-к від 19.09.2005 року.

Розпорядженням ОСОБА_3 Міністрів України № 673-р від 22 вересня 2004 року, визначено, що відповідно до статті 25 Закону України «Про державну службу» (3723-12) віднести посаду державного реєстратора районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації до шостої категорії посад державних службовців (ч.1).

Розпорядженням Комінтернівської районної державної адміністрації № 75-к від 07.07.2008 року ОСОБА_7, присвоєно черговий 12 ранг державного службовця (т.1 а.с. 49).

01 лютого 2011 року згідно розпорядженням Комінтернівської районної державної адміністрації №6/к -2011 від 01.02.20011 року ОСОБА_7, присвоєно черговий 11 ранг державного службовця (т.1 а.с. 50).

21 липня 2011 року позивача звільнено з посади державного реєстратора апарату районної державної адміністрації в звязку зі скороченням штату п.1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджено розпорядженням виконуючого обовязки голови районної державної адміністрації № 80/к-2011 від 20.07.2011 року (т.1 а.с. 14) та записом № 39 в трудовій книжці позивача (т.1 а.с. 50).

Враховуючи викладене, судом встановлено, що при звільнені 21 липня 2011 року позивач займав посаду державного службовця (посада державного реєстратора), шостої категорії та йому присвоєно 11 ранг державного службовця.

10.12.2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про державну службу» № 889-VIII (з 31.12.2015 набрання чинності окремих положень Закону та чинний з 01.05.2016 року).

Положеннями ст. 21 Закон України «Про державну службу» № 889-VIII визначено, що вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу (ч.1). Особа, яка вступає на посаду державної служби вперше, набуває статусу державного службовця з дня публічного складення нею Присяги державного службовця, а особа, яка призначається на посаду державної служби повторно, - з дня призначення на посаду (ч.3).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII ( в редакції від 10.12.2015 року), посади державної служби в державних органах поділяються на категорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень і необхідних для їх виконання кваліфікації та професійної компетентності державних службовців (ч.1). Встановлюються такі категорії посад державної служби: 1) категорія «А» (вищий корпус державної служби) - посади: Державного секретаря Кабінету Міністрів України та його заступників, державних секретарів міністерств; керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами ОСОБА_3 Міністрів України, та їх заступників; керівників апаратів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів та їх заступників; голів місцевих державних адміністрацій; керівників державної служби в інших державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України; 2) категорія «Б» - посади: керівників структурних підрозділів Секретаріату ОСОБА_3 Міністрів України та їх заступників; керівників структурних підрозділів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та інших державних органів, їх заступників, керівників територіальних органів цих державних органів та їх структурних підрозділів, їх заступників; заступників голів місцевих державних адміністрацій; керівників апаратів апеляційних та місцевих судів, керівників структурних підрозділів апаратів судів, їх заступників; заступників керівників державної служби в інших державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України; 3) категорія «В» - інші посади державної служби, не віднесені до категорій «А» і «Б» (ч.2). Кількість посад державної служби категорій «А» і «Б» в державному органі повинна становити не більше третини його штатної чисельності (ч.3).

Згідно ст. 39 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII ( в редакції від 10.12.2015 року), ранги державних службовців є видом спеціальних звань (ч.1). Встановлюється девять рангів державних службовців. Порядок присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями визначаються ОСОБА_3 Міністрів України. Співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями встановлюється для випадків призначення осіб, яким присвоєно такі спеціальні звання, на посади державних службовців, на яких може бути присвоєно нижчий ранг. У такому разі особі присвоюється ранг державного службовця на рівні рангу, який вона мала відповідно до спеціальних законів (ч.2). Присвоюються такі ранги: державним службовцям, які займають посади державної служби категорії «А», - 1, 2, 3 ранг; державним службовцям, які займають посади державної служби категорії «Б», - 3, 4, 5, 6 ранг; державним службовцям, які займають посади державної служби категорії «В», - 6, 7, 8, 9 ранг (ч.3). Ранги державним службовцям присвоює субєкт призначення, крім випадків, передбачених законом (ч.4).

Відповідно до наказу керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області №58-ОС від 20.12.2016 року, відповідно до ст. ст. 21, 31, 33, 35 Закону України «Про державну службу», постанови ОСОБА_3 Міністрів України від 25.03.2016 року № 246 «Порядок проведення конкурсу на зайняття посад державної служби», ОСОБА_1 призначено 21 грудня 2016 року на посаду секретаря судових засідань Комінтернівського районного суду Одеської області з посадовим окладом згідно штатного розпису за результатами конкурсного відбору з випробувальним терміном на 3 місяці (т.1 а.с. 16).

15 лютого 2017 року керівником апарату Комінтернівського районного суду Одеської області видано наказ № 4-ОС «Про внесення змін до наказу № 58-ОС від 20.12.2016 року (т.1 а.с. 17).

Наказом № 4-ОС від 15 лютого 2017 року внесені зміни (доповнено) наказ № 58-ОС від 20.12.2016 року «Про призначення ОСОБА_1В.», а саме на підставі записів в трудовій книжці ОСОБА_1, розрахунку стажу державної служби: ОСОБА_1 призначено надбавку за вислугу років на державній службі в розмірі 36% посадового окладу, як такому, стаж державного службовця якого становить 12 років 3 місяці 16 днів; присвоєно девятий ранг державного службовця з 21.12.2016 року ОСОБА_1, секретарю судових засідань Комінтернівського районного суду Одеської області, який мав 11 ранг державного службовця, відповідно до Закону України «Про державну службу від 16.12.1993 року № 3723 (т.1 а.с. 17).

Позивач звертався до керівника Комінтернівського районного суду Одеської області з клопотанням від 06.06.2017 року про розяснення на підставі якої норми чинного законодавства йому присвоєно 9 ранг державного службовця (т.1 а.с. 18). Отримавши відповідь на звернення № 5/180 від 27.06.2017 року (т.1 а.с. 19), позивач не погодився з пунктом 2 наказу керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області № 4-ОС від 15 лютого 2017 року, щодо присвоєно найнижчого девятого рангу державного службовця ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Спірні правовідносини регулюються положеннями Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_3 Міністрів України прийнята Постанова № 306 від 20 квітня 2016 року якою затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців.

З набранням чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII змінено кількість рангів (з 15 на 9) та категорій (з 7 на 3: «А», «Б», «В») державних службовців.

Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII змінено принцип класифікації посад державної служби. Та приписами чинного законодавства не визначено прирівнення категорій посад державної служби та відповідно рангів, присвоєних державним службовцям відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, до категорій посад та рангів, передбачених Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

В адміністративному позові та в судовому засіданні позивач зазначає, що в порушення ч.9 та ч. 10 ст. 39 Закону України «Про державну службу» його позбавлено раніше присвоєного категорії та рангу державного службовця не в судовому порядку.

Статтею 39 Закону України «Про державну службу» №889-VIII, визначено, що у разі переходу на посаду нижчої категорії або звільнення з державної служби за державним службовцем зберігається раніше присвоєний йому ранг (ч.9). Державний службовець може бути позбавлений рангу лише за рішенням суду (ч.10).

З досліджених в судовому засіданні доказів, витягу з трудової книжки позивача, судом встановлено, що станом на 21 липня 2011 року при звільнені позивач займав посаду державного службовця 6 категорії та мав спеціальне звання державного службовця 11 рангу, а наказом № 4-ОС від 15.02.2017 року «Про внесення змін до наказу № 58-ОС від 20.12.2016 року визначено позивачу стаж державного службовця 12 років 3 місяці 16 днів та присвоєно девятий ранг державного службовця з 21.12.2016 року.

Положеннями Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII передбачено, що 9 ранг державного службовця віднесено до категорії «В».

Враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість посилань позивача щодо порушення відповідачем положень ч.9 та ч. 10 ст. 39 Закону України «Про державну службу» та позбавлення позивача раніше присвоєного рангу державного службовця та категорії не в судовому порядку, оскільки до суду не надано жодного належного доказу, що при прийнятті відповідачем наказу № 4-ОС від 15.12.2017 року, ОСОБА_1, був позбавлений раніше присвоєного спеціальне звання державного службовця 11 рангу 6 категорії.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII, ранги державних службовців присвоюються одночасно з призначенням на посаду державної служби, а в разі встановлення випробування - після закінчення його строку. Державному службовцю, який вперше призначається на посаду державної служби, присвоюється найнижчий ранг у межах відповідної категорії посад (ч.5). Черговий ранг у межах відповідної категорії посад присвоюється державному службовцю через кожні три роки з урахуванням результатів оцінювання його службової діяльності (ч.6).

Отже найнижчий ранг у межах відповідної категорії посад може бути присвоєний, якщо громадянин вперше призначається на посаду державної служби.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач до працевлаштування в Комінтернівському районному суді Одеської області, працював на державній службі, що не заперечується відповідачем, оскільки з наказу відповідача № 4-ОС від 15.02.2017 року вбачається, що стаж державного службовця у ОСОБА_1, становить 12 років 3 місяці 16 днів (т.1 а.с. 17).

Порядком присвоєння рангів державних службовців, затвердженим постановою ОСОБА_3 Міністрів України від 20 квітня 2016 року № 306 визначений механізм присвоєння державним службовцям рангів під час прийняття на державну службу та її проходження.

Як зазначено у п. 9 Порядку присвоєння рангів державних службовців, державному службовцю, який був звільнений з державної служби та повернувся на державну службу, черговий ранг присвоюється через три роки з дня призначення на посаду державної служби.

Період перебування державного службовця у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку не зараховується до стажу роботи для присвоєння чергового рангу. У такому разі стаж роботи для присвоєння чергового рангу обчислюється з урахуванням сумарно періоду роботи до зазначених відпусток та періоду роботи після виходу з них.

Державному службовцю, увільненому від виконання обовязків на період проходження військової служби за призовом під час мобілізації або на особливий період, період проходження такої військової служби зараховується до стажу роботи для присвоєння чергового рангу.

Під час присвоєння державному службовцю, який не проходив оцінювання результатів службової діяльності у відповідному державному органі, чергового рангу враховується інформація про оцінювання результатів його службової діяльності за попереднім місцем роботи, яка надається на запит служби управління персоналом.

Відповідно до п.10 Порядку присвоєння рангів державних службовців, державним службовцям, яким присвоєно ранг відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII «Про державну службу», присвоюється найнижчий ранг у межах категорії посад, до якої належить посада державної служби. При цьому строк відпрацювання для присвоєння чергового рангу включає попередній період роботи державного службовця на займаній посаді.

У разі належності посади державного службовця до категорії посад, в межах якої передбачено присвоєння рангу нижчого, ніж присвоєний державному службовцю згідно із зазначеним Законом, за ним зберігається раніше присвоєний ранг.

У разі коли державному службовцю, який має відповідне військове звання, дипломатичний ранг чи інше спеціальне звання, присвоєно ранг відповідно до зазначеного Закону, що є нижчим, ніж передбачено співвідношенням, йому присвоюється ранг на рівні рангу виходячи із співвідношення.

Отже у відповідності до Порядку присвоєння рангів державних службовців та враховуючи, що позивач з 21.07.2011 року був звільнений з державної служби та з 21 грудня 2016 року призначений на державну службу, йому повинен бути присвоєний черговий ранг обчислений з урахуванням періоду роботи на державній службі.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування пункту другого наказу № 4-ОС від 15 лютого 2017 року керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області щодо присвоєння, позивачеві по справі, найнижчого 9 рангу державного службовця підлягає задоволенню.

Згідно ч.4 ст. 39 Закону України «Про державну службу», ранги державним службовцям присвоює субєкт призначення…

Тобто за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, видання керівником апарату суду наказів про присвоєння чергових рангів державним службовцям в суді є його дискреційними повноваженнями, наданими йому для здійснення своїх адміністративних функцій.

Разом з тим, суд зазначає, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Під дискреційними повноваженнями суд розуміє сукупність прав та обов'язків, закріплених у встановленому законодавством порядку за керівником апарату суду як адміністратором, які він застосовує на власний розсуд. Наділивши державний орган або його уповноважену особу дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Крім того, відповідно до наукового висновку Верховного Суду щодо меж дискреційного повноваження суб'єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією від 13 квітня 2018 року:

- дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;

- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни може, має право, за власної ініціативи, дбає, забезпечує, веде діяльність, встановлює, визначає, на свій розсуд. Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб'єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;

- при реалізації дискреційного повноваження суб'єкт владних повноважень зобов'язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних атах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об'єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Наказ - це розпорядчий документ, який видається керівником установи (структурного підрозділу) на правах єдиноначальності та в межах своєї компетенції, обов'язковий для виконання підлеглими. Наказ набуває чинності з моменту його підписання, якщо інший термін не вказано в його тексті. Право підписання наказів визначається законодавством: зазвичай це право мають керівники установ, їхні перші заступники, а також деякі посадові особи відповідно до їх повноважень і компетенції. Наказ діє доти, доки не буде скасований (особою, яка його підписала, або вищою інстанцією) або поки не буде виконаний чи поки не закінчиться термін його дії, вказаний у самому наказі.

Отже, наказ є законними, якщо він виданий відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов'язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

В адміністративному позові ОСОБА_1, посилається, що посада державного реєстратора Комінтернівської районної державної адміністрації, яку він обіймав до звільнення з державної служби відносилася до посади керівника районного рівня та є рівнозначною посаді категорії «Б» Закону України «Про державну службу» №889-VIII, керівника структурного підрозділу місцевих державних адміністрацій та просить зобовязати відповідача присвоїти позивачу 3 ранг державного службовця категорії посад «Б».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну службу», посади державної служби в державних органах поділяються на категорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень і необхідних для їх виконання кваліфікації та професійної компетентності державних службовців (ч.1). Встановлюються такі категорії посад державної служби: категорія «Б» - посади: керівників структурних підрозділів Секретаріату ОСОБА_3 Міністрів України та їх заступників; керівників структурних підрозділів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та інших державних органів, їх заступників, керівників територіальних органів цих державних органів та їх структурних підрозділів, їх заступників; заступників голів місцевих державних адміністрацій; керівників апаратів апеляційних та місцевих судів, керівників структурних підрозділів апаратів судів, їх заступників; заступників керівників державної служби в інших державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України (п.2 ч.2).

Порядок призначення та проходження державної служби на посаді державного реєстратора в період з 19.09.2005 року по 21.07.2011 року (період роботи позивача по посаді державного реєстратора) визначений в Законі України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» № 755-IV від 15 травня 2003 року, (в редакція від 19.06.2011 року № 3384-VI).

В Законі України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» № 755-IV від 15 травня 2003 року, не визначено, що посада державного реєстратора відносилася до посади керівника районного рівня.

Приписами чинного законодавства також не передбачено, що посада державного реєстратора віднесена до посад державної служби: категорія «Б» згідно Закону України «Про державну службу» №889-VIII.

Під час розгляду справи сторонами та учасниками процесу до суду також не надані належні та достатні докази, які у сукупності дають змогу дійти висновку, що посада державного реєстратора може бути віднесена до посад державної служби: категорія «Б» згідно Закону України «Про державну службу» №889-VIII.

Враховуючи вищенаведене, та оскільки видання керівником апарату суду наказів, а отже їхнє формулювання, належить до його виключних повноважень, суд приходить висновку, що позовні вимоги про зобовязати відповідача присвоїти позивачу найвищий 3 ранг державного службовця категорії посад «Б» (посада керівника), фактично є втручанням у дискреційні повноваження керівника апарату суду. У зв'язку з цим з метою захисту прав позивача суд вважає за доцільне відповідно до приписів ч.2 ст.9 КАС України, зобов'язати керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області вирішити питання щодо присвоєння ОСОБА_1 категорії та рангу державного службовця у відповідності до норм Закону України «Про державну службу» та з урахуванням висновків, наведених у рішенні суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу № 4-ОС від 15 лютого 2017 року керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області.

Зобов'язати керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області вирішити питання щодо присвоєння ОСОБА_1 категорії та рангу державного службовця у відповідності до норм Закону України «Про державну службу» та з урахуванням висновків, наведених у рішенні суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 (вул.Українська, буд.16, смт.Доброслав, Лиманський р-н., Одеська обл., 67500, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1).

Відповідач керівник апарату Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_6 (вул.Першотравнева, 51, смт.Доброслав, Лиманський р-н., Одеська обл., 67500, ).

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

- ОСОБА_3 Міністрів України (вул.Грушевського, 12/2, м.Київ, 01008, );

- Національне агентство України з питань державної служби (вул.Прорізна, 15, м.Київ, 01601, ).

Повний текст рішення складено та підписано 18.04.2019 року.

Суддя О.А. Вовченко

.