Справа № 826/6979/18
Суддя: Губська Олена Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6979/18 Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Ключковича В.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2019 року (повний текст ухвали виготовлено 01.02.2019) у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів", Акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого О.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 40038858 від 07.03.2018 12:19:20 на машиномісце АДРЕСА_1, власник - ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів», реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2019 року закрито провадження у справі з підстав неналежності розгляду даної справи у порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, оскільки вважає, що за своїм характером цей спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що спірні відносини (спір про право) щодо вказаного об'єкту нерухомого майна наразі вирішується у Верховному суді у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, де вимога про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого О.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не може бути предметом розгляду і розглядатися під час касаційного провадження. А тому, оскільки спір про право розглядається, то відсутня необхідність позивачу звертатися в першу інстанцію в порядку господарського судочинства, у зв'язку з чим відсутні підстави для закриття даного провадження за п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Представником позивача, 18.04.2019 перед початком судового засідання через канцелярію Шостого апеляційного адміністративного суду, подано клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 18.04.2019 у справі №826/6979/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на іншу дату у зв'язку з перебуванням адвоката Бурої О.В. у відрядженні за межами території Києва 18.04.2019.

Проте, доказів вказаному представником позивача не надано.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності позивача та відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, доводам апеляційної скарги, виходячи з наявних у справі матеріалів, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач не погоджується з реєстраційними діями відповідача щодо реєстрації прав власності на машиномісце АДРЕСА_1 за ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів».

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України, в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на час звернення позивачки до суду з позовом).

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Наведені норми узгоджуються з положеннями ст. 2, 4 та 19 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У справі, що розглядається, спір виник стосовно правомірності рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності на машиномісце №3 в автопаркінгу літ. «Б» першого рівня, адреса: м.Київ, вул.Харківське шосе, 152 за ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів», у зв'язку з відсутністю у державного реєстратора законодавчо визначених підстав приймати спірне рішення. Відтак, у даній справі фактично оскаржується правомірність набуття ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» права власності на машиномісце. Так, позивач фактично обґрунтував позовні вимоги тим, що він є власником вказаного машиномісця.

Тобто існує спір щодо права власності на нерухоме майно.

Враховуючи те, що спірні правовідносини пов'язані із захистом права позивача, колегія суддів доходить до висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 821/1768/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 362/1038/17, прийнятих за результатом перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку у подібних спірних правовідносинах.

За таких обставин суд вважає, що між позивачем та відповідачем (суб'єктом владних повноважень) немає публічно-правових відносин, спір не є публічно-правовим, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Відтак, справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, здійснено державним реєстратором державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням чи порушенням вимог законодавства.

Оскарження рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно безпосередньо пов'язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо цього майна з особою, яка не заперечує законності дій реєстратора з реєстрації за нею права власності на спірне нерухоме майно, а тому цей спір має приватноправовий характер і з огляду на суб'єктний склад сторін має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Саме така правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 826/7749/16.

Посилання апелянта на те, що спір про право вже вирішується у Верховному суді у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, вказаних обставин не спростовують.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції, чинній на час постановлення судами першої та апеляційної інстанцій рішень, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в мотивувальній частині встановлено, що характер спірних відносин пов'язаний з реалізацією майнових прав та з урахуванням суб'єктного складу підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства України. Проте, в резолютивній частині судового рішення помилково вказано, що розгляд даного спору має здійснюватися за правилами господарського судочинства, що є порушенням норм процесуального права.

Вказані обставини є підставою для зміни судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 139, 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів", Акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2019 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини ухвали в наступній редакції: «Роз'яснити позивачу, що розгляд даного спору має здійснюватися за правилами цивільного судочинства».

В іншій частині ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяВ.Ю. Ключкович

Повне судове рішення складено 18 квітня 2019 року.