Справа № 520/183/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 р. Справа № 520/183/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків по справі № 520/183/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова

про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1В.) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (далі по тексту УПФУ в Московському районі м. Харкова, відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, прийнятої судом, просив суд :

- поновити строк звернення до суду з цією позовною заявою в частині вимог з 01.10.2017, який пропущений з поважних причин, з урахуванням обєктивних обставин, підтверджених рішеннями судів по справі № 820/5802/17;

- визнати такою, що не відповідає нормам Конституції України, а також протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова щодо неповного розгляду звернення, невирішення всіх питань, поставлених у заявах (зверненнях) ОСОБА_1 від 27.09.2018, від 07.12.2018 та двох від 26.12.2018, та нездійснення відповідних дій і неприйняття необхідних рішень, у т.ч. у встановлені Законами України строки;

- зобов'язати УПФУ в Московському району міста Харкова повторно розглянути заяви (звернення) ОСОБА_1 від 27.09.2018, від 07.12.2018 та дві заяви від 26.12.2018 в повному обсязі поставлених питань;

- визнати такими, що не відповідають нормам Конституції України, а також протиправними, рішення, дії та бездіяльність УПФУ в Московському районі м. Харкова щодо відмови у проведенні обчислення та перерахунку пенсії за вислугою років, призначеної відповідно до норм ст.50-1 Закону України Про прокуратуру (1991 року в редакції на день призначення);

- скасувати рішення УПФУ в Московському районі м. Харкова, прийняті за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 від 27.09.2018, від 07.12.2018 та двох заяв від 26.12.2018, викладені в протоколах Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку та виплати пенсій) від 01.10.2018, від 10.12.2018 та від 02.01.2019 щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні обчислення та перерахунку пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до норм ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру (1991 року в редакції на день призначення 02.09.2014);

- зобов'язати УПФУ в Московському районі м. Харкова провести обчислення та перерахунок в бік збільшення призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до норм ст.50-1 Закону України Про прокуратуру №1789-ХІІ від 05.11.1991 в редакції на день її призначення 02.09.2014 в розмірі 70% від суми місячної (чинної) заробітної плати на посаді заступника начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області, підвищеної згідно Постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012, з урахуванням змін згідно Постанови Кабінету Міністрів України №657 від 30.08.2017 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури (що набула чинності з 06.09.2017) на підставі розрахунку позивача від 07.12.2018 та аналогічної довідки-розрахунку прокуратури Харківської області від 20.12.2018 №18-429 без обмеження максимального розміру пенсії та виплачувати її з 01.10.2017.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 по справі № 520/183/19 позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 по справі № 520/183/19 повністю; скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2019, викладену в цьому ж рішенні, в частині щодо залишення без розгляду клопотання позивача від 09.01.2019 та заяви від 16.01.2019 про поновлення процесуальних строків на звернення до суду з позовними вимогами про перерахунок пенсії з 01.10.2017, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, адміністративну справу № 520/183/19 направити до суду першої інстанції для розгляду в цій частині, в порядку ч.3 ст.121, ст.320 КАС України; якщо апеляційний суд дійде висновку про відсутність перешкод подальшому провадженню у справі та неможливість направлення справи до суду першої інстанції, - постановити ухвалу в порядку ч.6 ст.121, ч.5 ст.241 КАС України, якою поновити процесуальний строк у цій справі на звернення до суду з позовними вимогами про перерахунок пенсії з 01.10.2017.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції невірно викладено зміст позовних вимог, а саме не враховано, що позивач не просив провести перерахунок його пенсії на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (1991 року в редакції, чинній на день призначення пенсії - 02.09.2014), а також того, що позивач просив перерахувати пенсію не у звязку із збільшенням заробітної плати працівника прокуратури, що працює на відповідній посаді, а у звязку зі збільшенням заробітної плати відповідної категорії працівників. Крім того, судом першої інстанції невірно встановлено фактичні обставини у справі дату призначення пенсії (02.09.2014), дата початку отримання пенсії (02.09.2014, а не 24.03.2017, як помилково вказав суд першої інстанції), а також того, що з 01.04.2015 позивачу було призупинено, а 24.03.2017 поновлено її виплату. Пояснив, що згідно з рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.09.2016 по справі № 643/9261/16-а позивачу була не призначена, а перерахована пенсія виходячи з розміру 70% місячної (чинної) а не середньої заробітної плати.

Судом першої інстанції не враховано, що станом на час призначення позивачеві пенсії статтею 50-1 Закону України Про прокуратуру № 1789-ХІІ від 05.11.1991 (далі по тексту Закон № 1789-ХІІ) було передбачено право позивача на перерахунок пенсії. Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014 набув чинності частково з 26.10.2014, а повністю з 15.07.2015, і не має зворотної дії в часі та за колом осіб, а окремі норми ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ, за якою позивачу призначалась пенсія, залишаються чинними на даний час. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що право на перерахунок пенсії позивачу закріплено також ч.ч.13 та 14 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ (далі по тексту Закон № 1697-VІІ).

Вказує, що після 01 червня 2015 року вже після набуття чинності п.5 Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, на який послався відповідач, тимчасово призупинене право прокурорів на перерахунок раніше призначених пенсій було поновлено з дня набуття чинності статтею 86 Закону № 1697-VІІ (з 15.07.2015), а тому наразі має право на перерахунок пенсії в розмірі 70% від суми чинної заробітної плати на посаді заступника начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області, підвищеної згідно з постановами КМУ від 31.05.2012 т№ 505 та від 30.08.2017 № 657, на підставі розрахунку позивача та довідки-розрахунку прокуратури Харківської області від 20.12.2018 № 18-429, без обмеження максимального розміру пенсії, з 01.10.2017.

Не враховано також судом першої інстанції, що відповідно до п.13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ у тримісячний строк після опублікування цього Закону Кабінет Міністрів України був зобовязаний забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади у відповідність з цим законом, у т.ч. підзаконних нормативно-правових актів Пенсійного фонду, а у 2-місячний строк внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, однак, цього не зробив.

З посиланням на судову практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях «Кечко проти України», «Суханов та Ільченко проти України», «Будченко проти України» та ст.22 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 13.05.2015 № 1-9/2015, від 14.10.2005 № 8-рп/2005, від 14.06.2007 № 3-рп/2007 стверджує про неможливість звуження права позивача на перерахунок пенсії.

Наполягає, що право позивача на перерахунок пенсії у звязку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників згідно зі ст.50-1 Закону України Про прокуратуру (в редакції, чинній на час призначення пенсії) встановлено постановою Московського районного суду м. Харкова від 02.09.2016 по справі № 640/13831/16-а, що набрала законної сили, однак, як і позиція Верховного Суду України, викладена в постановах від 03.05.2018 по справі № 308/11498/16-а, від 04.07.2018 по справі № 463/671/17, від 17.07.2018 по справі № 559/2862/16-а, щодо наявності у колишніх працівників прокуратури права на перерахунок пенсії не була взято судом першої інстанції до уваги.

Зазначив, що суд першої інстанції не надав оцінку усім доводам позивача та обставинам справи, котрі мають важливе значення для правильного вирішення спору. Зокрема, не надано належної оцінки щодо неповного розгляду заяв позивача в частині вимог про звернення до Мінсоцполітики, інших центральних органів виконавчої влади, Кабінету Міністрів України для вжиття всіх необхідних заходів щодо приведення ними своїх нормативно-правових актів у відповідність до норм Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014, та за наданням офіційного розяснення механізму перерахунку пенсії звільнених працівників прокуратури.

Вказує, що судом першої інстанції при відкритті провадження у справі в ухвалі від 10.01.2019 не зроблено висновку про визнання неповажними причин пропуску строку на звернення до суду, як цього вимагає ч. 4 ст.123 КАС України, разом з тим, в рішенні від 04.02.2019 відхилено обґрунтовані посилання позивача на поважні причини, об'єктивні перешкоди в можливості звернення до органів Пенсійного фонду із належною заявою до 01.10.2017, які доведені наданими позивачем рішеннями судів в адміністративній справі №820/5802/17.

Вважає суперечливими висновки суду першої інстанції про не виявлення ознак пропуску строку на подачу позову одночасно з залишенням без задоволення клопотання позивача про поновлення строку. При цьому суд першої інстанції не виконав вимоги статті 121 КАС України щодо поновлення судом пропущеного процесуального строку, встановленого законом, за заявою учасника справи, шляхом постановлення ухвали в письмовому провадженні, як того вимагають чіткі приписи ч.4 ст.121, ч.ч.1,2 ст.241 КАС України. Ухвала суду не вручена позивачу до винесення рішення по суті позову, як того вимагає ст.251 КАС України, чим позбавлено позивача можливості у встановленому КАС України порядку оскаржити таку ухвалу в апеляційному порядку до винесення рішення суду по суті позову.

Відповідач в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Пояснив, що позивач перебуває на обліку в УПФУ в Московському районі м. Харкова та отримує пенсію, призначену з 02.09.2014 на підставі положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції Закону України від 27.03.2014 № 1166-VІІ). Частиною 13 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ було передбачено перерахунок пенсій прокурорам і слідчим за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами. Однак, станом на дату звернення ОСОБА_1 із заявою про проведення перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ правове врегулювання відносин у сфері пенсійного забезпечення прокурорів змінилося, зокрема втратили чинність частини 13 та 18 ст. 50-1 Закону № 1789. З 15.07.2015 діє Закон України «Про прокуратуру» № 1697-УІІ від 14.10.2014, відповідно до ч.20 ст.86 якого умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Сам закон не містить норми, яка б визначала умови та порядок такого перерахунку, а сам порядок Кабінетом Міністрів України не визначений. Таким чином, законодавством України, що діяло на час звернення позивача до УПФУ в Московському районі м. Харкова із заявою про перерахунок пенсії, не передбачено підстав, порядку реалізації, обов'язку органів Пенсійного Фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ. За відсутності урядової постанови щодо умов і порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, відповідач, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії позивачу із зазначених причин у формі протоколів від 02.01.2019, 01.10.2018, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу на виконання рішення Московського районного суду міста Харкова від 02.09.2016 по справі №643/9261/16-а була призначена пенсія у порядку ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ.

ОСОБА_1 перебуває на обліку як пенсіонер в УПФУ в Московському районі м. Харкова з 02.09.2014, пенсію почав одержувати після звільнення зі служби в органах прокуратури (24.03.2017).

27.09.2018 позивач звернувся до УПФУ в Московському районі м. Харкова з приводу перерахунку розміру раніше призначеної пенсії на підставі довідки прокуратури Харківської області від 23.03.2018 №18-54-17, а також приведення підзаконних нормативних актів у відповідність до чинного законодавства.

Рішенням УПФУ в Московському районі м. Харкова, оформленим протоколом від 01.10.2018 №167054/170, у перерахунку пенсії ОСОБА_1 було відмовлено.

07.12.2018 позивач повторно звернувся до УПФУ в Московському районі м. Харкова з приводу перерахунку розміру раніше призначеної пенсії із власним розрахунком розміру оплати праці діючого прокурора та довідками прокуратури Харківської області від 23.01.2018 №18-32, від 23.03.2018 №18-54-17.

Рішенням відповідача у формі протоколу від 10.12.2018 №167054/170 у перерахунку пенсії було відмовлено.

Листом від 21.12.2018 №1065/к-3 УПФУ в Московському районі м. Харкова повідомило заявника про відсутність підстави для перерахунку пенсії.

26.12.2018 позивач звернувся до УПФУ в Московському районі м. Харкова з приводу перерахунку розміру раніше призначеної пенсії на підставі довідки прокуратури Харківської області від 20.12.2018 №18-429.

Цього ж дня (26.12.2018) позивач подав до відповідача заяву про перерахунок пенсії за формою згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005.

Рішенням УПФУ в Московському районі м. Харкова у формі протоколу від 02.01.2019 №167054/170 у перерахунку пенсії було відмовлено.

Не погодившись з рішеннями відповідача про відмову у проведенні перерахунку пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом про їх оскарження, визнання протиправною бездіяльності УПФУ в Московському районі м. Харкова щодо неповного розгляду його звернень, невирішення всіх питань, поставлених у зверненнях від 27.09.2018, від 07.12.2018 та двох від 26.12.2018, зобов'язання відповідача повторно розглянути зазначені заяви (звернення) ОСОБА_1 в повному обсязі поставлених питань, зобовязання УПФУ в Московському районі м. Харкова провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 в розмірі 70% від суми місячної (чинної) заробітної плати на посаді заступника начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області, підвищеної згідно Постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012, з урахуванням змін згідно Постанови Кабінету Міністрів України №657 від 30.08.2017 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури на підставі розрахунку позивача від 07.12.2018 та довідки-розрахунку прокуратури Харківської області від 20.12.2018 №18-429 без обмеження максимального розміру пенсії та виплачувати її з 01.10.2017.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для перерахунку пенсії позивача, призначеної в порядку ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, з огляду на відсутність чинної норми права щодо порядку такого перерахунку. При цьому, за висновком суду першої інстанції, надані позивачем довідки прокуратури Харківської області не є належною підставою для перерахунку. Крім того, пенсія позивача не може бути перерахована з 01.01.2017 в силу ст.ст. 84, 99 Закону України Про пенсійне забезпечення та ст.ст. 44, 45 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. З огляду на викладене, вважає, що відповідач, приймаючи рішення про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а факт порушення прав позивача у спірних відносинах не знайшов свого підтвердження.

Відмовляючи в задоволенні клопотань позивача від 09.01.2019 та 16.01.2019 про поновлення строку на звернення до суду, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи не виявлено ознак пропуску строку на подачу позову.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, та вказує, що судом першої інстанції неповно та невірно встановлено фактичні обставини справи, не надано оцінки всім вимогам та доводам, які заявляв позивач.

Зокрема, в судовому рішенні не наведено мотивів відхилення вимог позивача про визнання протиправними дій та бездіяльності УПФУ в Московському районі м. Харкова щодо неповного розгляду його звернень, невирішення всіх питань, поставлених у заявах (зверненнях) ОСОБА_1 від 27.09.2018, від 07.12.2018 та двох від 26.12.2018, нездійснення відповідних дій та неприйняття необхідних рішень, у т.ч. у встановлені Законами України строки, а також про зобов'язання УПФУ в Московському району м. Харкова повторно розглянути вищезазначені заяви (звернення) ОСОБА_1 в повному обсязі поставлених питань.

Крім того, судом першої інстанції не вирішено належним чином клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду, оскільки не встановлено, чи є цей строк фактично пропущеним, чи пропущений він з поважних причин, не надано оцінки доводам позивача щодо поважності причин пропуску строку на звернення до суду, не прийнято рішення в порядку ст.121 КАС України про поновлення строку звернення до суду чи відмову в його поновленні.

Згідно з п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З огляду на викладене вище, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 по справі № 520/183/19 є таким, що прийняте з порушенням вимог процесуального права, при неповному зясуванні обставин справи, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Щодо вимог позивача про поновлення строку на апеляційне оскарження колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою (ч.6 ст.121 КАС України).

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві та у заяві від 16.01.2019, поданій до суду першої інстанції, ОСОБА_1 ставив питання про поновлення строку звернення до суду з позовними вимогами про перерахунок пенсії з 01.10.2017.

Однак, як зазначалось вище, судом першої інстанції не було прийнято як окремого документу ухвали по розгляду клопотань позивача про поновлення строку звернення до суду, чим порушено вищенаведені норми процесуального права та позбавлено позивача можливості оскаржити відповідну ухвалу.

В ухвалі про прийняття позову до розгляду від 10.01.2016, на яку послався суд першої інстанції, питання про поновлення строку звернення до суду не вирішено.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з вимогами про зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.10.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду 09.01.2019, тобто, з пропущенням 6-місячного строку, встановленого ч.2 ст.121 КАС України.

В обґрунтування поважності причин пропуску цього строку позивач послався на те, що із заявою про перерахунок пенсії з 01.10.2017 ОСОБА_1 не зміг звернутися до відповідача вчасно, оскільки тривалий час органи прокуратури не видавали звільненим пенсіонерам довідки про заробітну плату.

Виникнення підстав для перерахунку пенсії позивач повязує з набранням чинності 06.09.2017 постановою КМУ № 657 від 30.08.2017, якою підвищено посадові оклади та надбавки за класні чини працівникам органів прокуратури.

Однак, довідка № 18-54-17 від 23.03.2018, в якій зазначено заробітну плату з урахуванням змін, була видана позивачеві за його заявою від 17.10.2017 лише після звернення його до суду з позовом про зобовязання прокуратури Харківської області видати довідку та ухвалення Харківським окружним адміністративним судом відповідного рішення на користь позивача від 14.02.2018 по справі № 820/5802/17.

Остаточне рішення щодо уточнення змісту вказаної довідки в частині включення до неї надбавок за службу на посадах слідчих та за роботу в умовах режимних обмежень було прийнято Харківською обласною прокуратурою лише після ухвалення постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2018, ухвали Верховного Суду від 07.12.2018 та ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 по справі № 820/5802/17 про відмову роботодавцю в розясненні рішення суду.

Лише 24.12.2018, на виконання рішення суду по справі № 820/5802/17, позивачеві була видана довідка-розрахунок прокуратури Харківської області від 20.12.2018 № 18-429 про місячну (чинну) заробітну плату на посаді заступника начальника другого слідчого відділу управління прокуратури Харківської області, підвищену згідно з постановою КМУ № 657 від 30.08.2017.

Згідно ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Беручи до уваги, що зміст позовних вимог про перерахунок пенсії нерозривно повязаний з довідками прокуратури Харківської області від 23.03.2018 № 18-54-17 та від 20.12.2018 № 18-429, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, підтверджуються матеріалами справи, а також те, що до суду ОСОБА_1 звернувся через нетривалий строк після отримання відмови відповідача у задоволенні заяв про перерахунок пенсії, колегія суддів вважає причини пропуску строку на звернення до суду поважними, а клопотання про поновлення строку звернення до сду таким, що підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку діям відповідача у спірних відносинах щодо перерахунку пенсії позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуває на обліку в УПФУ в Московському районі м. Харкова, з 02.09.2014 йому призначена пенсія на підставі ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ.

З 23.03.2017 позивача звільнено з органів прокуратури.

З 24.03.2017 виплату пенсії позивачу поновлено.

27.09.2018 ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в Московському районі м. Харкова із заявою, в якій, посилаючись на ч.ч.13, 17 ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ, ч.ч.13, 20 ст.86 Закону № 1697-VІІ, постанову Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», якою підвищено посадовий оклад заступника начальника відділу прокуратури області та надбавку до посадових окладів за класний чин старшого радника юстиції, просив провести перерахунок пенсії відповідно до ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ в розмірі 70% місячної (чинної) заробітної плати на посаді заступника начальника другого слідчого відділу прокуратури Харківської області за званням старшого радника юстиції, відповідно до довідки прокуратури Харківської області від 23.03.2018 № 18-54-17, без обмежень максимального розміру пенсії, та виплачувати її з 01.10.2017.

Крім того, позивач з посиланням на п.13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 1697-VІІ зазначив, що у тримісячний строк після опублікування цього Закону Кабінет Міністрів України був зобовязаний забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади у відповідність з цим законом, у т.ч. підзаконних нормативно-правових актів Пенсійного фонду, а у двомісячний строк внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, однак, цього не зробив, у звязку з чим просив у разі необхідності напряму або через своє керівництво звернутись до Пенсійного фонду України, окремо до Мінсоцполітики, інших центральних органів виконавчої влади, Кабінету Міністрів України щодо своєчасного приведення ними своїх нормативно-правових актів у відповідність до норм Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014, у встановлені п.13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 1697-VІІ строки, та за офіційним розясненням механізму перерахунку особисто пенсії позивача, та повідомити ОСОБА_1 про результати (т.1, а.с.58-63).

Рішенням УПФУ в Московському районі м. Харкова, оформленим протоколом від 01.10.2018 про розгляд спірних питань, ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури визначено не було, тоді як відповідно до частини 20 статті 86 Закону № 1697-УІІ умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Також зазначено, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, з 01.06.2015 раніше призначені пенсії в порядку та на умовах, визначених, зокрема, Законом України «Про прокуратуру», не перераховуються. Повідомлено, що довідка № 18-54-17 від 23.03.2018 долучена до матеріалів пенсійної справи (т.1, а.с.65-67).

Листом № 816/К-3 від 08.10.2018 позивачу надіслано копію зазначеного вище протоколу (т.1, а.с.64).

07.12.2018 ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в Московському районі м. Харкова із заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії відповідно до ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ в розмірі 70% місячної (чинної) заробітної плати на посаді заступника начальника другого слідчого відділу прокуратури Харківської області зі званням старшого радника юстиції, відповідно до довідки прокуратури Харківської області від 23.03.2018 № 18-54-17 та додатково наданого розрахунку позивача, виходячи із заробітної плати в сумі 43506,06 грн., підвищеної згідно з постановами КМУ від 31.05.2012 та від 30.08.2017 № 657, без обмежень максимального розміру пенсії, та виплачувати її з 01.10.2017.

Крім того, позивачем було викладено в цій заяві вимоги про звернення до Пенсійного фонду України, Мінсоцполітики, Кабміну, аналогічні за змістом тим, що викладені у заяві від 27.09.2018 (т.1, а.с.71-75).

Рішенням УПФУ в Московському районі м. Харкова, оформленим протоколом від 10.12.2018 про розгляд спірних питань, залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 з посиланням на те, що питання перерахунку пенсії, порушене у заяві, було вирішене протоколом від 01.10.2018, отже, з цього питання заява була розглянута та надана відповідь (т.1, а.с.77).

Листом від 21.122.2018 № 1065-КЗ позивачу направлено копію вказаного протоколу, повідомлено, що поданий ним розрахунок долучено до пенсійної справи, зазначено, що пенсія призначена та виплачується у відповідності до чинного законодавства, розяснено, що в разі незгоди позивач має право звернутися до Пенсійного фонду України вищого рівня або до суду

26.12.2018 ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в Московському районі м. Харкова із заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії відповідно до ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ в розмірі 70% місячної (чинної) заробітної плати на посаді заступника начальника другого слідчого відділу прокуратури Харківської області зі званням старшого радника юстиції, відповідно до довідки-розрахунку прокуратури Харківської області від 20.12.2018 № 18-0429, виходячи із заробітної плати в сумі 43506,06 грн., підвищеної згідно з постановами КМУ від 31.05.2012 та від 30.08.2017 № 657, без обмежень максимального розміру пенсії, та виплачувати її з 01.10.2017.

Крім того, позивачем було викладено в цій заяві вимоги про звернення до Пенсійного фонду України, Мінсоцполітики, Кабміну, аналогічні за змістом тим, що викладені у заявах від 27.09.2018 та 07.12.2018 (т.1, а.с.79-80)

Також 26.12.2018 ОСОБА_1 подав до УПФУ в Московському районі м. Харкова заяву про перерахунок пенсії від заробітку, разом з паспортом та трудовою книжкою (т.1, а.с.82-83).

Рішенням УПФУ в Московському районі м. Харкова, оформленим протоколом від 02.01.2019 про розгляд спірних питань, ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії з 01.10.2017, оскільки на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку пенсії працівникам прокуратури визначено не було, тоді як відповідно до частини 20 статті 86 Закону № 1697-УІІ умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Також зазначено, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, з 01.06.2015 раніше призначені пенсії в порядку та на умовах, визначених, зокрема, Законом України «Про прокуратуру», не перераховуються (т.2, а.с.22-23).

Листом № 09.01.2019 № 1131-КЗ позивачу надіслано копію зазначеного вище протоколу, розяснено, що в разі незгоди позивач має право звернутися до Пенсійного фонду України вищого рівня або до суду (т.1, а.с.64).

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом України Про прокуратуру № 1789-ХІІ від 05.11.1991 (далі по тексту Закон № 1789-ХІІ). Зокрема, статтею 50-1 цього Закону, за якою позивачу у цій справі призначено пенсію, визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком (частина тринадцята цієї статті).

Частина 18 статті 50-1 цього Закону у редакції, чинній до 15 липня 2015 року, передбачала, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (частина вісімнадцята цієї статті).

Разом з тим, на час звернення позивача із заявою про перерахунок його пенсії (27.09.2018) правове регулювання відносин, що виникають у сфері пенсійного забезпечення прокурорів, змінилося.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України (далі - Закон № 76-VIII), яким, зокрема, частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ викладено у такій редакції: Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Прийняття зазначеного Закону, як вбачається із пояснювальної записки до його законопроекту, було обумовлено необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей дії положень окремих законів України, створення умов для стабілізації фінансового стану держави та удосконалення окремих положень соціальної політики.

Таким чином, законодавець повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури після 1 січня 2015 року делегував Уряду.

Урядом відповідний нормативно-правовий акт не прийнято і умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено.

Крім того, пунктом 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до перелічених законів України, зокрема, Закону України Про прокуратуру № 1789-ХІІ.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі по тексту Закон № 1697-VII), згідно з Прикінцевими положеннями якого визнано такими, що втратив чинність Закон № 1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини пятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів.

Отже, на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії (02 листопада 2018 року) частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які визначали право на перерахунок пенсій працівникам прокуратури, втратили чинність.

За частиною двадцятою статті 86 Закону № 1697-VІІ умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів (далі по тексту - постанова КМУ № 1013), якою підвищено розміри заробітку працівникам прокуратури та яка відповідно до її пункту 6 застосовується з 1 грудня 2015 року, не містить положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

Отже, з 1 січня по 14 липня 2015 року Урядом не було прийнято відповідний нормативно-правовий акт, також і не було визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, а з 15 липня 2015 року встановлені Законом № 1789-ХІІ підстави для перерахунку пенсій працівникам прокуратури - скасовані.

На час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури визначено не було.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати позивачу перерахунок пенсії на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

Враховуючи викладене, беручи до уваги відсутність нормативного регулювання відносин щодо умов і підстав для перерахунку пенсій (зокрема у зв'язку зі збільшенням розміру заробітної плати) працівників прокуратури, підстав для такого перерахунку немає.

Наведений висновок суду першої та апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.02.2018 по справі № 415/1186/16-а, від 14.03.2018 по справі № 569/4659/16-а, від 16.05.2018 року по справі № 585/151/17, від 26.09.2018 по справі № 367/2177/17, від 03.10.2018 по справі № 397/183/17, від 11.12.2018 року по справі №750/4416/17, яка є обовязковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України, ст.13 Закону України Про судоустрій і статус суддів.

У справі №711/6019/16-а за результатом перегляду постанови Вищого адміністративного суду України від 18.09.2017 на предмет неоднакового застосування норм матеріального права в аналогічних правовідносинах, Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 зробив висновок, що право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу, а тому, зважаючи, що на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії такої підстави для перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій як збільшення розміру заробітної плати на законодавчому рівні не встановлено, а Урядом будь-яких умов для перерахунку не визначено, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку, а тому відповідач, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії позивача, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За відсутності постанови Уряду щодо умов та порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури (як це було передбачено ч. 18 ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру №1789-ХІІ, а потім - ч. 20 ст. 86 Закону України Про прокуратуру № 1697-VII), в пенсійного органу немає законодавчо-визначених підстав та правового механізму для їх перерахунку.

Положення Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VIII, якими частину 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII та частину 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII викладено у новій редакції, не були визнані неконституційними Конституційним Судом України та підлягали застосуванню до спірних відносин.

Таким чином, з моменту застосування постанови Кабінету Міністрів України № 1013 та у звязку з набранням чинності Законом № 1697-VII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, повязані із пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, пенсії, призначені за статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, не підлягають перерахунку у звязку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

Відтак, відповідач, відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії з підстав, про які зазначено вище, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З приводу доводів позивача про звуження його прав на соціальний захист колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 Конституції України Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 зазначено, що згідно зі ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

У Рішенні № 20-рп/2011 від 26.12.2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване ст. 48 Конституції України.

Зокрема, з урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників Конституційний Суд України вказав і у Рішенні від 19.06.2001 № 9-рп/2001, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі Сорінг проти Сполученого Королівства Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, повязаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини (Case v. the United Kingdom № 14038/88). У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі Ріс проти Сполученого Королівства Суд зазначив, що, зясовуючи, чи існує позитивне зобовязання стосовно людини, належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини (Case. The, № 9532/81).

У рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового (Case. Ireland, № 6289/73).

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат рішення Суду від 12 жовтня 2004 року у справі Кйартан Асмудсон проти Ісландії (Case of Kjartan Asmundsson v. Iceland, № 60669/00).

Європейський суд з прав людини у рішенні Великода проти України від 03 червня 2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися й передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (Case of Velikoda v. Ukraine, № 43331/12).

Слід відмітити, що власне розмір пенсії позивача не зменшився і не змінився у звязку з набуттям чинності новою редакцією статті 50-1 Закону України Про прокуратуру № 1789-ХІІ від 05.11.1991, прийняттям Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VІІ та складає 70% заробітку, як це і було при призначенні пенсії ОСОБА_1

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що у зв'язку з втратою чинності нормативно-правовими актами, які передбачали право на перерахунок пенсії у разі підвищення заробітної плати працюючим прокурорським працівникам, не відбулось звуження обсягу існуючого права позивача на отримання пенсії. Так само як і не було факту скасування чи звуження обсягу досягнутих прав за критеріями, зазначеними у рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005. Відмова відповідача перерахувати пенсію не ставить під сумнів саму сутність змісту права на соціальний захист, оскільки наслідком відмови у перерахунку пенсії не було зменшення розміру отримуваної позивачем пенсії.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що незастосування до спірних відносин положень ст.50-1 Закону України Про прокуратуру №1789-ХІІ (в редакції, чинній на час призначення пенсії) в даному випадку не може вважатися звуженням прав позивача та не є підставою для визнання дій УПФУ в Московському районі м. Харкова неправомірними та скасування рішення відповідача про відмову в перерахунку пенсії.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 13.05.2015 № 1-9/2015 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини третьої статті 63 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, а також від 11.10.2005 № 8-рп/2005 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та офіційного тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону України "Про статус суддів" (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) колегія суддів відхиляє, оскільки вказані вище Закони України на позивача не поширюються.

Щодо тверджень позивача про протиправність оскаржуваних дій відповідача як таких, що порушують право позивача на мирне володіння своїм майном, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі Суханов та Ільченко проти України (рішення від 26.06.2014, п.35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин законне сподівання на отримання активу також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи повязана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має законне сподівання якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Колегія суддів звертає увагу, що у спірних правовідносинах вимоги позивача, станом на час його звернення до суду та розгляду справи, не мали достатнього підґрунтя у національному законодавстві, адже норма, на підставі якої позивач мав право на перерахунок пенсії, втратила чинність, а також була відсутня усталена практика національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників.

З огляду на це, у позивача не було законних сподівань на збільшення пенсії, які могли б підпадати під дію ст. 1 Першого протоколу.

Посилання позивача на рішення суду, якими встановлювалося його право на перерахунок пенсії у попередні роки (постанова Московського районного суду м. Харкова від 02.09.2016 по справі № 640/13831/16-а) колегія суддів відхиляє, з огляду на приписи частини 7 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

При цьому, слід відмітити, що вказане вище судове рішення стосується перерахунку пенсії позивача на підставі іншої довідки прокуратури Харківської області та за інший період, а тому не є підставою вважати протиправними дії та рішення відповідача у спірних відносинах щодо відмови в перерахунку пенсії.

Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 10.12.2013 по справі № 21-348а13, від 17.12.2013 по справі № 21-445а13 колегія суддів відхиляє, оскільки вказані постанови ухвалені у справах з іншими фактичними обставинами. А саме, правовідносини у цих справах виникли до набрання чинності Законом України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

Постанови Верховного Суду від 03.05.2018 по справі № 308/11498/16-а, від 04.07.2018 по справі № 463/671/17, від 17.07.2018 по справі № 559/2862/16-а, копії яких позивачем додано до матеріалів справи, вказують на протиправність зменшення органами Пенсійного фонду розміру пенсії у відсотках від заробітної плати (80% замість 90%) при проведенні перерахунку пенсії прокурорсько-слідчим працівникам на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», який проводився з 01.07.2012 року.

Однак, відсотковий розмір пенсії від заробітної плати (70%) в даному випадку ніким не оспорюється.

При цьому, у постанові від 04.07.2018 по справі № 463/671/17 Верховний Суд зазначив, що з 01.01.2015 з набранням чинності Законом України № 76-VІІІ повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури законодавцем делеговано Кабінету Міністрів України. Уряд відповідного нормативно-правового акту не прийняв і не визначив умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури. 15.07.1015 набрав чинності Закон № 1697-VІІ, відповідно до пп.1 п,3 Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність, Закон № 1789-ХІІ. Отже, на час прийняття постанови КМУ від 09.12.2015 № 1013, з прийняттям якої позивач повязує наявність у нього права на перерахунок пенсії, а також на час звернення до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії положення ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ, що регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність. Враховуючи наведене, з 01.12.2015 початку застосування постанови КМУ № 1013 та у звязку з набранням чинності Законом № 1697-VІІ, яким по-іншому врегульовані правовідносини, повязані з пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, пенсії, призначені за ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ, не підлягають перерахунку у звязку з підвищенням розміру заробітку працюючих прокурорів.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними, такими, що не відповідають нормам Конституції України, рішень, дій та бездіяльності УПФУ в Московському районі м. Харкова щодо відмови у проведенні позивачу обчислення та перерахунку пенсії за вислугою років, призначеної відповідно до норм ст.50-1 Закону України Про прокуратуру (1991 року в редакції на день призначення), а також про скасування рішень відповідача, прийнятих за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 від 27.09.2018, від 07.12.2018 та двох заяв від 26.12.2018, що викладені в протоколах від 01.10.2018, від 10.12.2018 та від 02.01.2019.

Позовні вимоги про зобов'язання УПФУ в Московському районі м. Харкова провести обчислення та перерахунок в бік збільшення призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до норм ст.50-1 Закону України Про прокуратуру №1789-ХІІ від 05.11.1991 в редакції на день її призначення 02.09.2014 в розмірі 70% від суми місячної (чинної) заробітної плати на посаді заступника начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області, підвищеної згідно Постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012, з урахуванням змін згідно Постанови Кабінету Міністрів України №657 від 30.08.2017 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури (що набула чинності з 06.09.2017) на підставі розрахунку позивача від 07.12.2018 та аналогічної довідки-розрахунку прокуратури Харківської області від 20.12.2018 №18-429 без обмеження максимального розміру пенсії та виплачувати її з 01.10.2017, є похідними від вимог про визнання протиправними та скасування рішень відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії, тому задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною та такою, що не відповідає нормам Конституції України, бездіяльності УПФУ в Московському районі м. Харкова щодо неповного розгляду звернення, невирішення всіх питань, поставлених у заявах (зверненнях) ОСОБА_1 від 27.09.2018, від 07.12.2018 та двох від 26.12.2018, та нездійснення відповідних дій і неприйняття необхідних рішень, у т.ч. у встановлені Законами України строки, зобов'язання відповідача повторно розглянути заяви (звернення) ОСОБА_1 від 27.09.2018, від 07.12.2018 та дві заяви від 26.12.2018 в повному обсязі поставлених питань, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до статті 7 Закону звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Питання розгляду заяв (клопотань) врегульовано статтею 15 Закону, відповідно до якої органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки (ч.3 ст.15 Закону).

Частиною 4 статті 15 Закону визначено, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

За приписами ст.19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

Як зазначалось вище, питання про відмову в перерахунку пенсії за вказаними заявами ОСОБА_1 було вирішене відповідачем шляхом прийняття рішень у формі протоколів УПФУ в Московському районі м. Харкова про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку та виплати) пенсій від 01.10.2018, 10.12.2018 та 02.01.2019.

Разом з тим, слід відмітити, що позивачем у заявах від 27.09.2018, 07.12.2018 та в одній із заяв від 26.12.2018 (що викладена у довільній формі) ставилось питання про звернення відповідача напряму або через своє керівництво до Пенсійного фонду, України, окремо до Мінсоцполітики, інших центральних органів виконавчої влади, Кабінету Міністрів України щодо своєчасного приведення ними своїх нормативно-правових актів у відповідність до норм Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014, у встановлені п.13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 1697-VІІ строки, та за офіційним розясненням механізму перерахунку особисто пенсії позивача, звільнених працівників прокуратури та повідомити ОСОБА_1 про результати.

Однак, вказана частина звернень позивача відповідачем не розглянута, оскільки ані в протоколах від 01.10.2018, 10.12.2018 та 02.01.2019, ані в листах на адресу позивача від 08.10.2018, 21.12.2018, 09.01.2019 немає відомостей про результати розгляду вказаних вимог.

Судження суду першої інстанції про те, що на спірні відносини щодо розгляду вказаних звернень не поширюються ані норми закону України «Про звернення громадян», ані норми закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому такі звернення не вимагали надання окремої письмової відповіді, є помилковими, оскільки такі судження суперечать нормам ч.3 ст.15 Закону України «Про звернення громадян».

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності УПФУ в Московському районі м. Харкова щодо неповного розгляду звернень, невирішення всіх питань, поставлених у заявах (зверненнях) ОСОБА_1 від 27.09.2018, від 07.12.2018 та заяві від 26.12.2018, викладеній у довільній формі, а також про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяви (звернення) ОСОБА_1 від 27.09.2018, від 07.12.2018 та заяву від 26.12.2018, викладену в довільній формі, в частині, що стосується вимог про звернення УПФУ в Московському районі м. Харкова до Пенсійного фонду України, окремо до Мінсоцполітики, інших центральних органів виконавчої влади, Кабінету Міністрів України щодо своєчасного приведення ними своїх нормативно-правових актів у відповідність до норм Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014, у встановлені п.13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 1697-VІІ строки, та за офіційним розясненням механізму перерахунку особисто пенсії позивача, звільнених працівників прокуратури, та повідомити ОСОБА_1 про результати.

Разом з тим, заява ОСОБА_3 від 26.12.2018, подана за формою, встановленою Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі по тексту Порядок № 22-1), не містить інших вимог, крім перерахунку пенсії. Питання про звернення відповідача до Пенсійного фонду України, Кабінету Міністрів України, центральних органів виконавчої влади, Мінсоцполітики у ній не порушувалось.

Колегія суддів вважає, що вказана заява розглянута відповідачем шляхом прийняття рішення від 02.01.2019 у формі протоколу, яким відмовлено в перерахунку пенсії ОСОБА_1, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправною та такою, що не відповідає нормам Конституції України, бездіяльності УПФУ в Московському районі м. Харкова щодо неповного розгляду цієї заяви від 26.12.2018, невирішення всіх питань, поставлених у ній, не підлягають задоволенню.

У звязку з викладеним, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву від 26.12.2018, подану за формою, встановленою Порядком № 22-1.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст. 317 КАС України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 по справі № 520/183/19 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 по справі № 520/183/19 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 (61170, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (61170, м. Харків, вул. Валентинівська, 22-Б, ) про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (61170, м. Харків, вул. Валентинівська, 22-Б, ) щодо неповного розгляду звернень, невирішення всіх питань, поставлених у заявах (зверненнях) ОСОБА_1 (61170, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1)від 27.09.2018, від 07.12.2018 та заяві від 26.12.2018, викладеній у довільній формі.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (61170, м. Харків, вул. Валентинівська, 22-Б, ) повторно розглянути заяви (звернення) ОСОБА_1 (61170, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) від 27.09.2018, від 07.12.2018 та заяву від 26.12.2018, викладену в довільній формі, в повному обсязі поставлених питань, з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6