Справа № 520/182/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 р.Справа № 520/182/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, повний текст складено 24.01.19 року по справі № 520/182/19

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Центральної ОДПІ м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,стягнення моральної та матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звернулися до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.04.2015 № 514-1704 на суму 25 000,00 грн.; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 25000 (двадцять п'ять тисяч) гривень 00 коп.; стягнути з відповідача на її користь сплачені судові витрати; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 коп.; стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 48912 (сорок вісім тисяч дев'ятсот дванадцять) гривень 27коп.; стягнути з відповідача на його користь сплачені судові витрати.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2019р. позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернуто позивачам.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не погодившись з ухвалою суду першої інстанції , подали апеляційну скаргу , вважають, що дана ухвала не відповідає нормам процесуального та матеріального права. Вказує , що законодавець не встановлює (точно так, як і суд не встановлював ухвалою від 11 січня 2019 року) чіткої вимоги до такої заяви, повинна вона бути окремою, або міститися в позовній або іншій заяві. Вказує, що на виконання ухвали від 11 січня 2019 року про усунення недоліків позовної заяви позивачами надано до суду заяву від 22 лютого 2019 року в якій чітко зазначено ставлення позивачів до строків позовної давності та висловлено прохання в разі коли суд буде вважати причини звернення до суду з даною позовною заявою пропущеними поновити їх, а причини їх пропуску вважати поважними. Також в цій заяві вказані причини пропуску строків звернення до суду з позовною заявою. Заява на усунення недоліків зазначених в ухвалі суду від 13 лютого 2019 року була подана до суду 23 лютого 2019 року, про що є відповідна відмітка поштового відділення на опису вкладишу. З наведеного вбачається, що заяви про продовження процесуального строку для усунення недоліків позовної заяви суду надавати не потрібно. Просять скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року по справі № 520/182/19 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи , ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду:

- документу про сплату судового збору в розмірі 704, 80 грн., сплачений позивачем ОСОБА_1, а також документу про сплату судового збору в розмірі 1489,12 грн., сплачений позивачем ОСОБА_2;

- доказів наявності моральної та матеріальної шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні; підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні; доказів відсутності у позивача-2 гіпертонічної хвороби 2 ступеню до моменту коли він дізнався про рішення відповідача (амбулаторна картка хворого за період до 22.12.2015 року);

- заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

Зазначену ухвалу отримано позивачем ОСОБА_2 13 лютого 2019 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

25 лютого 2019 року до канцелярії суду надійшла заява на усунення недоліків адміністративного позову, разом з якою надано квитанції про сплату боргу №0.0..1 на суму 1489,12 грн. та №0.0..1 на суму 704,80 грн. Крім того, до заяви надано копію адвокатського запиту в порядку ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 22 січня 2019 року, копію листа Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №9» Харківської міської ради № 148 від 25.01.2019 року, копію листа Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області № 2078/ФОП/20-30-13-11 від 29.10.2018 року, копію витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 58460300 від 21.02.2019 року.

Повертаючи позовну заяву з посиланням на вимоги п. 1 ч. 4 ст.169 КАС України, суд першої інстанції виходив з того , що на виконання ухвали від 11 січня 2019 року позивачами не додано до матеріалів справи, як-то встановлено ч. 6 ст. 161 КАСУ, окремої заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску. Крім того, заяви про продовження процесуального строку для усунення недоліків позовної заяви від позивачів також не надходило.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Згідно частин 1,2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106,161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 6 статті 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

За приписами частини 2 названої статті КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачами 25 лютого 2019 року до канцелярії суду подано заяву на виконання вимог ухвали суду від 11.01.2019р. щодо усунення недоліків адміністративного позову, в якій , крім іншого , наведені підстави і обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом та відповідно заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду (а.с. 24).

Тобто, позивачами виконано вимоги ухвали суду від 11.01.2019р. про залишення позову без руху щодо усунення недоліків , поданої позовної заяви, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ст. 123 КАС України не встановлює якоїсь особливої форми заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до адміністративного суду у вигляді якогось окремого документу, відтак, викладення її у тексті адміністративного позову не суперечить КАС України.

Колегія суддів зазначає, що приймаючи рішення про повернення позовної заяви, суд першої інстанції, фактично встановив відсутність заяви (клопотання) про поновлення строку на звернення з позовною заявою.

Проте, дане клопотання міститься в самому тексті заяви, поданої на виконання вимог ухвали суду від 11.01.2019р. щодо усунення недоліків адміністративного позову, воно чітко сформульоване. Крім того позивачами, в позовній заяві, наведено обґрунтування заявленого клопотання .

Однак, суд першої інстанції не дослідив та не дав правової оцінки заявленому позивачами в заяві клопотанню, відповідно, не навів у своєму рішенні будь-якого обґрунтування неприйняття доводів позивачів, а обмежився лише посиланням, на те, що позивачами не було заявлено клопотання про поновлення строків звернення до суду та не обґрунтовано поважності причин пропуску строків звернення.

Таким чином, суд першої інстанції не з'ясував, не дослідив і не встановив фактичних обставин, за яких позивачі своєчасно не реалізували своє право на звернення до суду з даним позовом.

Наведене не враховано судом першої інстанції , що призвело до невірного вирішення питання щодо повернення позовної заяви з посиланням на вимоги п. 1 ч. 4 ст.169 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

В частинах 1 та 2 статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною 1 статті 2 якого встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За змістом статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Так, статтею 13 Конвенції закріплено право осіб на ефективний засіб юридичного захисту, за суттю якого кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За статтею 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях.

Так, у справі "Delcourt v. Belgium" від 17 січня 1970 року Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 Конвенції не відповідало б меті та призначенню цього положення.

В рішеннях у справах "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський суд вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (справа "Bellet v. France" від 04 грудня 1995 року).

Отже, як свідчить позиція Європейського суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

За змістом частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для повернення позовної заяви , в зв'язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 року по справі № 520/182/19 скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 22.04.2019 року