Справа № 1140/2505/18
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 1140/2505/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 р. в адміністративній справі №1140/2505/18 за позовом ОСОБА_1 до Світловодського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: - Світловодське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області, Світловодська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Кіровоградській області, про зняття арешту з майна у виконавчому провадженні,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просив суд зняти арешт з його майна транспортного засобу WVWZZZ3BZ3E231349, номер державної реєстрації ВА3029ВК, який був накладений постановою про арешт майна боржника від 14.04.2017 у виконавчому провадженні №53259107. В обґрунтування позову вказував на те, що 27.11.2017 він отримав постанову державного виконавця про арешт майна боржника. Зміст вказаної постанови свідчив про те, що стягнення грошових коштів відбувався за виконавчим листом №811/3298/13-а, виданим 26.12.2013 про стягнення з боржника на користь Управління Пенсійного фонду України у Світловодську та Світловодському районі боргу в сумі 5766,45 грн., а також за вимогою №Ф-76 від 02.03.2016 про стягнення на користь Світловодського відділення Олександрійської ОДПІ недоїмки у розмірі 21561,45 грн. Постановою державного виконавця від 14.04.2017 зазначені виконавчі документи повернуті стягувачам. Позивач вважає, що строк пред'явлення виконавчих документів до примусового виконання минув. Крім того, виконавче провадження за виконавчим листом №811/3298/13-а, виданим 26.12.2013, про стягнення з боржника на користь Управління Пенсійного фонду України у Світловодську та Світловодському районі боргу в сумі 5766,45 грн. закінчене у зв'язку із повною сплатою боргу. Пунктом 2 постанови про закінчення виконавчого провадження припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Звернувшись із заявою про зняття арешту з майна, позивач отримав відмову від 22.08.2018 №26562.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 р. у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду оскаржено позивачем в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі позивач вказує на неналежну оцінку судом факту завершення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №811/3298/13-а, а також спливу строку предявлення податкової вимоги №Ф-76 до примусового виконання. Державним виконавцем не здійснено дій щодо зняття арешту з майна у виконавчому провадженні, в якому виконавчі дії не здійснюються. Судом до спірних правовідносин не застосовані положення ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких арешт може бути знятий за рішенням суду. Наявність безпідставного обтяження майна, яке належить позивачу, порушує його право власності.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги та доводи апеляційної скарги.

Відповідач - Світловодський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, треті особи: Світловодська об'єднана державна податкова інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області, Світловодське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області, належним чином повідомлені про день, місце і час розгляду справи, до суду уповноважених представників не направили, про причини неприбуття не повідомили.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

В провадженні відповідача перебували на виконанні виконавчі документи: виконавчий лист по адміністративній справі №811/3298/13-а від 26.12.2013 та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 02.03.2016 №Ф-76, видана Світловодською ОДПІ ГУ ДФС (т.1, а.с.9-10, 124-125, 131). Виконавчі провадження щодо виконання вищезазначених виконавчих документів було об'єднані в одне виконавче провадження (т.1, а.с.126, 132, 208). В ході здійснення виконавчого провадження відповідачем було прийнято постанову про арешт майна боржника від 14.04.2017 (т.1, а.с.149). В порядку п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VIII відповідачем було прийнято рішення про повернення виконавчих документів стягувачу, про що прийнято відповідні постанови від 14.04.2017 (т1, а.с.6-7). Позивачем було подано позов до суду щодо скасування постанови від 14.04.2017 у виконавчому провадженні №53259107. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.02.2018 у задоволені адміністративного позову відмовлено з підстав знаходження на виконанні повторно поданих виконавчих листів №811/3298/13-а від 26.12.2013 та №811/1745/13-а від 16.10.2016, виданих Кіровоградським окружним адміністративним судом, що в свою чергу вказувало на актуальність оскаржуваної постанови про арешт майна боржника (т1, а.с.43-44). Позивач 09.08.2018 звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту з майна (т.1, а.с.13). Листом №26562 від 22.08.2018 року позивачу відмовлено у задоволенні його заяви.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VIII, виконавче провадження не є закінченим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до частини 3 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Указом Президента України від 6 квітня 2011 р. 385/2011 затверджено Положення про Державну виконавчу службу України, відповідно до пункту 7 якого ДВС України здійснює свої повноваження безпосередньо та через структурні підрозділи головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районних, міських (міст обласного значення), районних у містах, міжрайонних та міськрайонних управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень ДВС України.

Згідно із Положенням про Державну виконавчу службу України, затвердженим постановою КМУ № 229 від 02.07.2014, Державна виконавча служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів відповідно до закону.

З 07 квітня 2015 р. вищевказане Положення про ДВС втратило чинність у зв'язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 150 від 31.03.2015 , якою погоджено пропозицією Міністерства юстиції України щодо можливості забезпечення здійснення покладених на Міністерство постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 р. № 17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» функцій і повноважень Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, які припинені.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 р. № 17 ліквідовано Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, договорів комерційної концесії (субконцесії), з питань реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності. Крім того, пунктом 2 встановлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, що ліквідуються, в частині реалізації державної політики у сферах, зазначених у пункті 1 цієї постанови.

Статтею 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1302/29432, органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Таким чином, відповідачами у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби. У зв'язку з тим, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділи примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі не визначені як самостійні органи державної виконавчої служби, це виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.

Процесуальні дії суду першої інстанції у випадку пред'явлення позову до неналежного відповідача врегульовані статтею 48 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Таким чином, згідно статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України заміна неналежної сторони відноситься до повноважень суду першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції на стадії перегляду судових рішень в апеляційному порядку такими процесуальними можливостями не наділений.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, у позовній заяві відповідачем визначено Світловодський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області. Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 р. відкрито провадження в адміністративній справі за позовом до Світловодського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, тобто до неналежного відповідача.

Враховуючи вищевикладене, Світловодський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області не може виступати відповідачем у справі, оскільки він є структурним підрозділом, а не органом державної виконавчої служби.

Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що позовна заява ОСОБА_1 не містить жодної позовної вимоги, предявленої до відповідача.

Відповідно до приписів статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Позивачем у встановленому законом порядку рішення, дії чи бездіяльності органу державної виконавчої не оскаржено.

Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 23.01.2019 у справі № 825/1118/17.

Відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 р.в адміністративній справі № 1140/2505/18 - змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 10 квітня 2019 р. і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук