Справа № 540/9/19
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/9/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ковбій О.В.,

при секретарі: Васильєвій В.В.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Комунального підприємства "Колос" Чаплинської районної ради Херсонської ради до Асканія-Нова селищної ради Чаплинського району Херсонської області про скасування рішення від 09.06.2017 р. № 129 по суті,

встановив:

Комунальне підприємство "Колос" Чаплинської районної ради Херсонської області (далі - позивач, КП "Колос", підприємство) звернулося до суду з позовом до Асканія-Нова селищної ради Чаплинського району Херсонської області, у якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Асканія-Нова селищної ради №129 від 09.06.2017 року "Про встановлення плати за землю на території Асканія - Нова селищної ради".

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09 червня 2017 року Асканія-Нова селищною радою Чаплинського району Херсонської області (далі - відповідач, Асканія-Нова селищною радою) було прийнято рішення №129 "Про встановлення плати за землю на території Асканія-Нова селищної ради".

Позивач вважає, що оскарженим рішенням відповідач скасував раніше встановлені ним ставки плати за землю для комунальних підприємств, засновником яких є Чаплинська районна рада Херсонської області, а саме втратили чинність рішення VIII сесії селищної рад VII скликання від 17 червня 2016 року №101 "Про встановлення плати за землю на території Асканія-Нова селищної ради" та рішення II сесії селищної ради VIII скликання від 27 січня 2017 року № 63 "Про внесення змін та доповнень до рішення VIII сесії селищної ради VII скликання від 17 червня 2016 року №101 "Про встановлення плати за землю на території Асканія-Нова селищної ради".

Також позивач зазначає, що за змістом та спрямуванням, оскаржене рішення Асканія-Нова селищної ради від 09 червня 2017 року є регуляторним актом. Відповідно до частини 12 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України "Про засади державної регулятивної політики у сфері господарської діяльності".

Позивач вказує на те, що прийняттю відповідного регуляторного акта передує певна процедура такого прийняття, разом з тим, Асканія-Нова селища рада не дотримується вказаної процедури.

Асканія-Нова селищною радою при прийнятті рішення порушені вимоги норм Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Приймаючи спірне рішення з недотриманням процедури, встановленої частиною 12 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідач, на думку підприємства, діяв поза межами наданих повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Ухвалою від 02.01.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Ухвалою від 03.01.2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви - надання завірених належним чином копій документів, доданих до позовної заяви.

15.01.2019 року недоліки позовної заяви були усунуті позивачем. У зв'язку з чим, ухвалою від 17.01.19 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 07.02.19 о 14:30 год.

Також, у даній справі судом дотримано вимоги статі 264 КАС України в частині особливостей провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів (зокрема, до матеріалів справи долучено докази публікації відповідачем оголошення про відкриття провадження у справі щодо оскарження нормативно-правового акту, дати, часу і місця судового розгляду не пізніше ніж за сім днів до підготовчого засідання. Оголошення опубліковано в періодичному виданні "Голос Таврії" №3 (10419) від 31.01.2019 року (а.с.78)).

05.02.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими. Зазначає, що відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" до виключної компетенції селищної ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Такі питання вирішуються виключно на пленарних засіданнях селищної ради.

Відповідно до пункту 4 розділу II Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" від 20.12.2016 № 1791-VIIІ, установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1. та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12. 3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5. статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Оскаржуване рішення прийняте відповідно до Податкового кодексу України зі змінами та доповненнями, в межах повноважень, передбачених статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" та встановлює місцевий податок на землю (плату за землю на території Асканія-Нова селищної ради).

Протокольною ухвалою суду від 07.02.2019 року клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання задоволено. Наступне підготовче засідання призначено на 21.02.2019 року.

19.02.2019 року до суду надійшли заперечення на відзив. В запереченні позивач зазначає, що невиконання відповідачем приписів Податкового кодексу України, ч. 12 ст. 56 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а також недотримання процедури, встановленої Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" при прийнятті спірного рішення № 129 від 09.06.2017 року "Про встановлення плати за землю на території Асканія-Нова селищної ради", призвело до порушення прав позивача, як суб'єкта господарювання, у постійному користуванні якого перебувають земельні ділянки.

В судовому засіданні 21.02.2019 року оголошено протокольну ухвалу суду про задоволення клопотання представника позивача щодо оголошення перерви. Наступне підготовче засідання призначено на 12.03.2019 року.

Враховуючи, що під час підготовчого засідання у даній справі судом завершено проведення всіх підготовчих дій, необхідних для забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, ухвалою суду від 12.03.2019 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні на 21.03.2019 року.

21.03.2019 року відкладено розгляд справи по суті на 04.04.2019 року у зв'язку з відсутність відомостей про вручення відповідачу повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

04.04.2019 року розгляд справи відкладено у зв'язку з зобов'язанням відповідача надати пояснення щодо доданих до відзиву документів. Наступне судове засідання призначено на 12.04.2019 року.

У судовому засіданні, яке відбулось 12 квітня 2019 року, представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягала, з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов та в запереченні на відзив.

Суд, вивчивши доводи позову, відзиву на нього та відповіді на відзив, заслухавши пояснення учасників процесу, які прибули до суду, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

З матеріалів справи встановлено, що КП "Колос" на праві постійного користування використовує земельні ділянки (ріллю), що розташовані в межах адміністративної території Асканія-Нова селищної ради Чаплинського району Херсонської області (згідно копій державних актів а.с.14-43).

17 червня 2016 року на VIII сесії VII скликання селищною радою прийнято рішення №101 "Про встановлення плати за землю на території Асканія-Нова селищної ради Чаплинського району Херсонської області" (далі - рішення №101) (а. с.118-125).

Пунктом 4 Додатку до рішення №101, визначено перелік фізичних та юридичних осіб, які звільненні від сплати земельного податку на адміністративній території селищної ради (а.с.120).

27 січня 2017 року на II сесії VIII скликання селищною радою прийнято рішення №63 "Про внесення змін та доповнень до рішення №101", в якому в п. п. 4.8 зазначено про внесення змін до Додатку до рішення №101.

Відповідно до вказаних змін, КП "Колос" включений у перелік пільговиків щодо звільнення від сплати земельного податку (далі - рішення №63) (а.с.126-127).

09 червня 2017 року на V сесії III скликання селищною радою, на виконання Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21 грудня 2016 року №1797-VIII, прийнято рішення №136, яким внесено зміни та доповнення до рішень №101 та № 63, шляхом виключення з переліку пільговиків на оплату земельного податку комунальних підприємств, засновником яких є Чаплинська районна рада Херсонської області, зокрема і КП "Колос" (далі - рішення №136) (а.с.58).

Внаслідок прийняття такого рішення, КП "Колос" з 01.07.2017 року позбавилось пільг щодо плати за землю на території Асканія-Нова селищної ради Чаплинського району Херсонської області.

Усі перелічені обставини підтверджені як матеріалами адміністративної справи так і висновками П'ятого апеляційного адміністративного суду викладеними в постанові суду у справі №665/1770/17 від 24.01.2019 року (а.с.106-111), участь у якій брали ті самі особи що і у даній справі. Тобто наведене, відповідно ч.4 ст.78 КАС України є обставинами, що не підлягають доказуванню

09 червня 2017 року Асканія-Нова селищною радою прийнято рішення №129 від 09 червня 2017 року "Про встановлення плати за землю на території Асканія-Нова селищної ради" (далі - рішення №129).

Вищевказаним рішенням встановлено:

- плату за землю на території Асканія-Нова селищної ради;

- визначено ставки плати за землю,

- визнано рішення VIII сесії селищної ради VII скликання від 17.06.2016 року № 101 "Про встановлення плати за землю на території Асканія-Нова селищної ради" та рішення ІІ сесії селищної ради VIII скликання від 27.01.2017 року № 63 Про внесення змін та доповнень до рішення VIII сесії селищної ради VII скликання від 17.06.216 року № 101 "Про встановлення плати за землю на території Асканія-Нова селищної ради" такими, що втратили чинність.

Позивач, вважає що рішення Асканія-Нова селищної ради № 129 від 09.06.2017 року "Про встановлення плати за землю на території Асканія-Нова селищної ради", скасовує раніше встановлені підприємству пільги, як землекористувачу, тобто погіршує його становище порівняно з періодом до набрання чинності оскарженим рішенням.

Для захисту, на думку позивача, порушеного права він звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи зазначений спір суд виходить з наступного.

Так, з наявних в матеріалах справи державних актів на право постійного користування земельними ділянками встановлено, що КП "Колос" на праві постійного користування використовує земельні ділянки (сільськогосподарського призначення) за межами населеного пункту Асканія-Нова селищної ради Чаплинського району Херсонської області.

Тобто, підприємство є платником земельного податку, отже на нього розповсюджується дія оскарженого рішення Асканія-Нова селищної ради Чаплинського району Херсонської області.

В той же час суд зазначає, що відповідно ч.2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Отже з наведеної норми Конституції України вбачається, що судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні правовідносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права.

В свою чергу, неодмінними елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року №6-зп "Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України" частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що підставою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Вказаний принцип також закріплений в частині першій статті 5 КАС України, згідно якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Положеннями ч.2 ст.264 КАС України передбачено право оскаржити нормативно-правовий акт особою, щодо якої його застосовано, а також особою, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Як вбачається з наведеного, до суду може бути оскаржене, серед іншого, й нормативно-правовий акт суб'єкта владних повноважень, проте лише за умови, що зазначений нормативно-правовий акт порушує охоронювані законом права та інтереси позивача.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження".

Вирішуючи питання про застосування ст.13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Аманн проти Швейцарії" (Заява N 27798/95 п.88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Таким чином, обов'язковим до встановлення в даній справі є наявність у КП "Колос" порушеного права, що підлягає судовому захисту.

Звернувшись до суду, позивач стверджує, що рішення Асканія-Нова селищної ради №129 від 09.06.2017 року "Про встановлення плати за землю на території Асканія-Нова селищної ради", скасовує раніше встановлені підприємству пільги, як землекористувачу, тобто погіршує його становище порівняно з періодом до набрання чинності оскарженим рішенням.

Суд зазначає, що вказане твердження не відповідає дійсності в силу наступного.

Так, як вже зазначалось судом вище за текстом, постановою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2019 року у справі №665/1770/17, яка набрала законної сили 24.01.2019 року встановлено, що 17.06.2016 року Асканія-Нова селищною радою Чаплинського району Херсонської області прийнято рішення №101, згідно додатку до якого визначено перелік фізичних та юридичних осіб, які звільненні від сплати земельного податку на адміністративній території селищної ради.

27 січня 2017 року Рішенням №63 внесено зміни до Додатку до рішення №101, згідно яких КП "Колос" включений у перелік пільговиків щодо звільнення від сплати земельного податку.

09 червня 2017 року відповідачем прийнято рішення №136, яким внесено зміни та доповнення до рішень №101 та № 63, шляхом виключення з переліку пільговиків на оплату земельного податку комунальних підприємств, засновником яких є Чаплинська районна рада Херсонської області, зокрема і КП "Колос".

Внаслідок прийняття такого рішення, КП "Колос" з 01.07.2017 року позбавилось пільг щодо плати за землю на території Асканія-Нова селищної ради Чаплинського району Херсонської області.

Тобто, згідно висновку суду апеляційної інстанції та матеріалів даної адміністративної справи, КП "Колос" позбавили пільг щодо плати за землю з 01.07.2017 року.

В подальшому рішенням №129, яке згідно п.3 цього ж рішення набрало чинності 01.01.2018 року, скасовано, у тому числі рішення №101, проте на момент скасування рішення №101, в силу внесених до нього змін, воно вже не передбачало пільг КП "Колос" щодо плати за землю.

Таким чином, рішенням №129 оскарженим в рамках даної справи, не було скасовано жодних пільг позивача, оскільки зазначені пільги скасовано відповідачем прийняттям рішення №136.

Також, оскарженим рішенням не змінено ставку земельного податку для юридичних осіб, що застосовується до земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів і нормативну грошову оцінку яких не проведено, оскільки як рішенням № 101, що було чинне в 2017 році так і рішенням №129, яке набуло чинності з 01.01.2018 року ставка для вказаних категорій земель залишилась незмінною - 3 відсотки від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по області. (п.3.2 Додатків до рішення №101 та №129).

Отже, ставка податку, яка підлягала застосуванню позивачем відповідно рішення №101 (після змін до нього - з 01.07.2017 року) залишилась такою як і ставка, передбачена рішенням №129.

З аналізу викладеного, суд дійшов висновку про відсутність об'єкту судового захисту в межах спірних правовідносин, оскільки позивач не довів наявність у нього порушеного права або охоронюваного законом інтересу.

Натомість, скасування рішення №129 призведе до поновлення рішення №101 в редакції, яка передбачає конкретно для КП "Колос" ті ж самі умови та ставки плати за землю, тобто ніякого відновлення прав або інтересів позивача рішенням про прийняття якого просить підприємство не відбудеться.

Суд вважає наведені висновки достатніми для прийняття рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, однак вважає за необхідне надати оцінку й іншим доводам КП "Колос".

Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пункт 24 частини 1 ст. 26 Закону №280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Стаття 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до п.12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Статтею 10 Податкового кодексу України визначено перелік місцевих податків і зборів. Зокрема, до місцевих податків належить, плата за землю.

Підпункт 14.1.147 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлює, що плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21 грудня 2016 року №1797-VIII (далі - Закон №1797) установлено, що у 2017 році в частині плати за землю вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" не поширюються на рішення органів місцевого самоврядування, які прийняті на виконання цього Закону.

Як вбачається з оскарженого рішення, воно встановлює плату за землю та прийнято органом місцевого самоврядування 09.06.2017 року, тобто дія наведеної норми п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1797 підлягала врахуванню відповідачем при прийнятті рішення №129.

Зазначене спростовує доводи позивача щодо порушення селищною радою при прийнятті оскарженого рішення вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", оскільки вимоги зазначеного закону не поширювались на процедуру прийняття рішення №129.

Аналогічна правова позиція з приводу застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах викладена Верховним судом у постанові від 28 серпня 2018 року по справі №813/3267/17, яка має враховуватись при прийнятті рішення у цій справі.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За викладених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову КП "Колос" про визнання незаконним та скасування рішення Асканія-Нова селищної ради №129 від 09.06.2017 року "Про встановлення плати за землю на території Асканія - Нова селищної ради", оскільки зазначеним рішенням органу місцевого самоврядування не порушено прав та охоронюваних законом інтересів підприємства (об'єкт судового захисту відсутній) та у зв'язку з тим, що твердження позивача про порушення Асканія - Нова селищною радою процедури прийняття рішення, передбаченої Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" не відповідають дійсності.

У зв'язку з викладеним, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 143, 194, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 18 квітня 2019 р.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 109020000