Справа № 340/639/19
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2019-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року м. Кропивницький справа № 340/639/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця округу міста Києва ОСОБА_2, третя особа: публічне акціонерне товариство "Перший Український ОСОБА_3 банк", про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 ВП №58399636 від 18.02.2019 року про відкриття виконавчого провадження та стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Перший Український ОСОБА_3" заборгованість в розмірі 17859,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва про відкриття виконавчого провадження №58399636 від 18.02.2019 року винесена з порушенням приписів ст.24 Закону України "Про виконавче провадження" так як виконавче провадження відкрито не за місцем проживання, перебування боржника або знаходження її майна з порушенням правил територіальної діяльності.

Ухвалою суду від 26.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.1).

Позивач в судове засідання не зявився подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.62).

02.04.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзиву зазначено, що стягувачем було надано заяву про примусове виконання рішення із зазначенням місця знаходження майна боржника (грошових коштів) карткового рахунку №2821, відкритого в АТ Перший Український ОСОБА_3, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4. Тобто, як стверджує відповідач, ОСОБА_1 є власником карткового рахунку та наявних на ньому грошових коштів. Відповідно в даному випадку порушення Закону України Про виконавче провадження відсутнє, оскільки майно боржника (грошові кошти) перебуває у м. Києві, а відповідно до статті 24 Закону України Про виконавче провадження приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Відповідно до ухвали від 04.04.2019 року подальший розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження.

Суд, розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, дослідивши інші наявні у справі докази у їх сукупності дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією паспорта серія ЕА 637185 (а.с.7-8).

АТ "Перший Український ОСОБА_3" звернувся із заявою вих. №85890 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 про примусове виконання рішення із зазначенням місця знаходження майна боржника (грошових коштів) - карткового рахунку №2821 в валюті гривня, відкритого в ПАТ "Перший Український ОСОБА_3" (а.с.34-35).

Відповідно до змісту вказаної заяви, у відповідності до вимог ст.ст.3, 4, 5, 19, 24, 28, п.1 ч.1 ст.26, та ч.2 ст.68 Закону України "Про виконавче провадження", третя особа просила відкрити за місцезнаходженням майна (грошових коштів) боржника ОСОБА_1, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за №1081 від 21.01.2019 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 17859,89 грн.

У випадку встановлення доходу боржника - ОСОБА_1, третя особа просила звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового стягнення щодо його майна та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника.

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2, постановою від 18.02.2019 року відкрито виконавче провадження ВП №58399636 про примусове виконання виконавчого напису №1081 від 21.01.2019 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про стягнення з боржника - ОСОБА_1 на користь АТ "Перший Український ОСОБА_3" заборгованість у розмірі 17859,89 грн. (а.с.52-53).

Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною, позивач звернулась до суду із вказаним позовом.

Крім того, судом встановлено, що 06.03.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП №58399636, при примусовому виконанні виконавчого напису №1081 від 21.01.2019 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.59-60).

Вищевказаною постановою звернено стягнення на доходи боржника - ОСОБА_1 від Відділу освіти Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області. Відрахування здійснюються із доходів боржника у розмірі 20 відсотків, відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до ст.ст.68, 70 Закону України "Про виконавче провадження" на користь стягувача.

Загальна сума, яка підлягає стягненню із боржника за виконавчим провадженням №58399636 складає: 20045,88 грн.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до частин 1, 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно частини першої статті 27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

За правилами частин першої та другої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятись ним на всій території України.

Частиною першою статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, серед іншого, право вибору пред'явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника (ч. 2 ст. 24 Закону).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач - ОСОБА_1, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією паспорта серія ЕА 637185.

З матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що місце проживання боржника ОСОБА_1: АДРЕСА_1, тобто вказана інформація про місце проживання була відома відповідачу.

Отже, відповідачем не додержано вимоги статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи або знаходження її майна, а в іншому виконавчому окрузі.

Суд доходить висновку, що відповідач протиправно всупереч чинного законодавства прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в нього достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.

Приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, відповідач керувався тим, що кошти позивача, які знаходяться на картковому рахунку, відкритому в АТ "Перший Український ОСОБА_3", є майном, фактичним місцезнаходженням якого є адреса фінансової установи (м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4.), а тому відповідач вважає, що під час прийняття виконавчого документа до виконання про стягнення з ОСОБА_1 коштів, ним не було порушено вимог статті 24 Закону України "Про виконавче провадження".

Слід зазначити, що за вищевказаною адресою знаходиться і стягувач у виконавчому провадженні ВП №58399636.

Відповідно до пункту 1.27 статті 1 закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно статті 3 наведеного Закону кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Статтею 7 вказаного Закону передбачено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.

Картковий рахунок - це банківський поточний картковий рахунок Клієнта, який відкривається на договірній основі для обліку грошових коштів Клієнта та здійснення розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України. По картковому рахунку проводиться облік операцій за платіжними картками Клієнта.

Суд вважає, що у даному випадку місцезнаходженням майна є не місце розташування самого банку, де відкритий рахунок, а самі банківські рахунки чи електронні гаманці, на яких обліковуються кошти та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою відповідних платіжних інструментів, однак такі рахунки або електронні гаманці не є майном у розумінні положень ст. 190 ЦК України, оскільки вони не є окремими речами чи їх сукупністю, а фактично вони є засобом обліку руху грошових коштів та призначені для виконання клієнтами платіжних систем певних операцій.

Статтею 190 Цивільного кодексу України передбачено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст.179 цього ж Кодексу).

Пунктами 3.1, 3.2 ст.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 року № 2346-ІІІ (зі змінами) встановлено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Грошові знаки випускаються у формі банкнот і монет, що мають зазначену на них номінальну вартість.

Поняття «картковий рахунок» було передбачено Постановою НБУ від 19.10.2005 р. «Про затвердження Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням» №137, яке втратило чинність на підставі Постанови НБУ №223 від 30.04.2010 р.

При цьому жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що «картковий рахунок» є майном в розумінні ст.190 ЦК України. Так само, не передбачено й визначення місцезнаходження «карткового рахунку» за місцем знаходження будь-якого банку.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, що на картковому рахунку №2821 відкритому в АТ «Перший Український ОСОБА_3», знаходяться грошові кошти, що давало би підстави вважати їх майном боржника, відповідно, місцезнаходженням майна боржника.

Таким чином, суд зазначає, що відповідач не довів, що позивач мав будь-які договірні правовідносини з АТ «Перший Український ОСОБА_3 банк», та має власні кошти на карткових рахунках.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження №58399636 від 18 лютого 2019 року.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач доводи позивача не спростував.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 ВП №58399636 від 18.02.2019 року про відкриття виконавчого провадження та стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Перший Український ОСОБА_3" заборгованість в розмірі 17859,89 грн. - задовольнити.

Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 ВП №58399636 від 18.02.2019 року про відкриття виконавчого провадження та стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Перший Український ОСОБА_3" заборгованість в розмірі 17859,89 грн.

Стягнути за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 (02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6 оф. 19) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код - НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня отримання повного тексту його копії. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_5