Справа № 820/4102/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 р.Справа № 820/4102/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Донець Л.О. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Рубан В.В.) від 09.10.2018 року (повний текст рішення складено 22.10.2018 р.) по справі № 820/4102/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМАЦИЯ"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАРМАЦИЯ", звернувся до з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Харківській області, у якому просив:

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.01.2018 р. № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов`язання за податком на додану вартість на суму 179 518 грн. 75 коп., як таке, що винесене із порушеннями вимог чинного законодавства України на підставі необґрунтованих та не підтверджених висновків вказаних у акті перевірки № 25514/20-40-14-21-07/22609411 від 26.12.2017 р.;

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.01.2018 р. № НОМЕР_2 про завищення від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту на суму 118 138,00 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 0,00 грн., як таке, що винесене із порушеннями вимог чинного законодавства України на підставі необґрунтованих та не підтверджених висновків вказаних у акті перевірки № 25514/20-40-14-21-07/22609411 від 26.12.2017 р.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, контролюючий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства. Зазначив, що оскільки у позивача в наявності всі необхідні первинні документи, якими документовані операції з контрагентом - ТОВ "Прем`єр Папір", то висновки перевіряючих про відсутність реального характеру вказаних операцій є помилковими.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Харківській області від 11.01.2018 р. № НОМЕР_1, № НОМЕР_2.

Стягнуто з Головного управління ДФС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь позивача у розмірі 4485,00 грн.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про їх обґрунтованість. Зазначив, за наслідком проведеної перевірки встановлено відсутність реального характеру укладених між позивачем та контрагентом ТОВ "Прем`єр Папір", господарських операцій. А тому, оскільки встановлені за наслідками перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства є обґрунтованими, то спірне податкове повідомлення-рішення є законними.

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялись.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що на підставі направлень на перевірку від 12.12.2017 № 11174, 11175 Головного управління ДФС у Харківській області, наказу №7699 від 12.12.2017 Головного управління ДФС у Харківській області, відповідно п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, п. 41.1 ст. 41, п. 61.1, 61.2 ст. 61, п.п. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України (далі ПК України) проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ "ФАРМАЦИЯ" (податковий номер 22609411) з питань дотримання вимог податкового законодавства України в частині господарських взаємовідносин з контрагентом ТОВ "Прем`єр Папір" (податковий номер 32932642) за періоди липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року, січень, лютий, березень, серпень 2016 року та подальшої реалізації або використання у власній господарській діяльності товарів (робіт, послуг) відповідно до затвердженого плану документальної позапланової виїзної перевірки.

При виході 12.12.2017 за податковою адресою ТОВ ФАРМАЦИЯ: м. Харків, вул. Юр'ївська, буд. 17, встановлено відсутність посадових осіб ТОВ ФАРМАЦИЯ у звязку з чим складено акт про неможливість вручення наказу від 12.12.2017 №7699 та ознайомлення травленнями на перевірку від 12.12.2017 № 11174, №11175 посадових осіб ТОВ "ФАРМАЦИЯ.

Копію наказу Головного управління ДФС у Харківській області від 12.12.2017 №7699 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки" вручено 13.12.2017 під підпис представнику ТОВ ФАРМАЦИЯ ОСОБА_1.

З направленнями від 12.12.2017 №11174, №11175 на право проведення перевірки ознайомленопід підпис 13.12.2017 представника ТОВ ФАРМАЦИЯ ОСОБА_1.

У відповідь на лист Головного управління ДФС у Харківській області від 31.08.2017 року №15257/10/20-40-14-21-16 Про надання документів для проведення перевірки надано відповідь ТОВ ФАРМАЦИЯ від 20.09.2017 №45 (вх. № 17672/10 .09.2017) у вигляді пояснення, завірених копій оригіналів документів та роздрукованих документів.

Перевірку ТОВ ФАРМАЦИЯ проведено з відома директора ОСОБА_2 в приміщенні ГУ ДФС у Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Благовіщенська, буд. 30, на підставі листа ТОВ ФАРМАЦИЯ 3.12.2017 №13/12-13 (вх. від 13.12.2017 № 27199/10) щодо прохання провести позапланову виїзну документальну перевірку в приміщенні ГУ ДФС у Харківській області, у із проведенням планового ремонту в приміщеннях ТОВ ФАРМАЦИЯ за адресою: м.Харків, вул. Юрївська, буд. 17, відсутні умови для розміщення перевіряючих .

За наслідками перевірки контролюючим органом складено акт перевірки від 26.12.2017 р. № 25514/20-40-14-21-07/22609411.

Під час перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства, а саме:

- вимог абз. а) п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого встановлено завищення податкового кредиту на загальну суму ПДВ 261 752,87 грн., в тому числі на 49 484,82 грн. за липень 2015 року, на 38 829,64 грн. за серпень 2015 року, на 55 299,55 грн. за вересень 2015 року, на 4958,46 грн. за жовтень 2015 року, на 17 788,08 грн. за листопад 2015 року, на 5009,29 грн. за грудень 2015 року, на 11 546,08 грн. за січень 2016 року, на 27 300, 01 грн. за лютий 2016 року, на 46 360,95 грн. за серпень 2016 року, на 5175,99 грн. в результаті чого занижено податок на додану вартість до сплати в періоді, що перевірявся, на загальну суму 143 614,01 грн., в тому числі на 49 484,82 грн. за липень 2015 року, на 38 829,64 грн. за серпень 2015 року, на 55 299,55 грн. за вересень 2015 року, в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 118 138,86 грн., в тому числі на 4 958,46 грн. за жовтень 2015 року, на 17 788,08 грн. за листопад 2015 року, на 5009, 29 грн. за грудень 2015 року, на 11 546,08 грн. за січень 2016 року, на 27 300,01 грн. за лютий 2016 року, на 46 360,95 грн. за серпень 2016 року , на 5 175,99 грн.

- не підтверджено реальність здійснення господарських операцій, та повноти відображення в обліку за взаємовідносинами за період декларування - липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року, січень, лютий, березень, серпень 2016 року з постачальником ТОВ "Прем`єр Папір".

На підставі висновків викладених в акті перевірки, 11.01.2018 року відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов`язання за податком на додану вартість на суму 179 518 грн. 75 коп.

- № НОМЕР_2 про завищення від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту на суму 118 138,00 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 0,00 грн.

Не погодившись з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач провів процедуру їх адміністративного оскарження, за наслідком якої рішенням ДФС України скарги залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін.

Позивач звернувся до суду із даним позовом.

Як було встановлено під час розгляду справи, фактичною підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, слугували встановлені за наслідком проведеної перевірки висновки контролюючого органу про відсутність реального характеру укладених між позивачем та контрагентом ТОВ "Прем`єр Папір", господарських операцій.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені судом фактичні обставини об'єктивно засвідчують здійснення господарських операції між позивачем та його контрагентом ТОВ "Прем`єр Папір", а тому висновки податкового органу про порушення платником вимог діючого законодавства є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до положень п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку (п. 22.1 ст. 22 ПК України).

Згідно п.198.1 ст.198 ПК України (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України (у редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), на дату виникнення податкових зобовязань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно п. 201.4 ст. 201 ПК України, платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер:

покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця;

покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця.

Як встановлено під час судового розгляду справи, позивач у перевіряємий період мав господарські відносини із контрагентом ТОВ "Прем`єр Папір".

Перевіряючи правомірність висновків податкового органу щодо відсутності реального характеру вищевказаних господарських операцій, які були покладені в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV (далі - Закон України №996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію; фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Згідно до ст. 3 Закону України №996-XIV (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону України №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов'язкові реквізити, визначені ч. 2 ст. 9 Закону України №996-XIV, то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.

Відповідно до вимог п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704 (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як встановлено під час розгляду справи, у період з липня 2015 р. по серпень 2016 р. між ТОВ Прем`єр Папір" (в якості постачальника) та ТОВ ФАРМАЦИЯ (в якості покупця) здійснювалися господарські операції пов`язані із закупівлею паперу офсетного розмірами 70х100; 67 х і ~ х 90; 67 х 97, щільністю 50, 60, 70, 80 г. на м.кв.

Окремого господарсько-правового договору на поставку паперу офсетного із ТОВ Прем`єр Папір" підприємством у письмовій формі не укладалося, договори укладалися у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Від імені сторін всі правочини було укладено повноважними особами, а саме: від позивача - директором ОСОБА_2, від контрагента - бухгалтером ОСОБА_3

В межах правочинів були проведені господарські операції з поставки закупівлею паперу офсетного для подальшої реалізації контрагентами позивача, що підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами:

розрахунками - фактурами на оплату попередньо замовленого товару № Пр-0000382 від 06.07.2015 року на суму 76454,00 грн. (в тому числі ПДВ - 15309,00 грн), Пр-0000386 від 14.07.2015 на суму 82316,25 грн.(в тому числі ПДВ - 16463,25 грн), Пр-0000415 від 27.07.2015 на суму 32206,67 грн.(в тому числі ПДВ - 6441,33 грн), Пр-0000423 від 31.07.2015 на суму 56356,20 грн.(в тому числі ПДВ - 11271,24 грн), Пр- 0000433 від 05.08.2015 на суму 61056,00 грн.(в тому числі ПДВ - 12211,20 грн), Пр-0000440 від 14.08.2015 на суму 72916,90 грн.(в тому числі ПДВ - 14583,38 грн), Пр-0000466 від 25.08.2015 на суму 29150,00 грн.(в тому числі ПДВ - 5830,00 грн), Пр-0000470 від 20.08.2015 на суму 31025,28 грн.(в тому числі ПДВ - 6205,06 грн), Пр- 0000492 від 03.09.2015 на суму 35247,72 грн.(в тому числі ПДВ - 7049,54 грн),Пр-0000495 від 03.09.2015 на суму 23974,90 грн.(в тому числі ПДВ - 4794,98 грн), Пр-0000504 від 10.09.2015 на суму 45056,77 грн.(в тому числі ПДВ - 9011,35 грн), Пр- 0000503 від 10.09.2015 на суму 74881,76 грн.(в тому числі ПДВ - 14976,35 грн), Пр-0000512 від 16.09.2015 на суму 58483,30 грн.(в тому числі ПДВ - 11696,66 грн), Пр-0000530 від 29.09.2015 на суму 38853,36 грн.(в тому числі ПДВ - 7770,67 грн),Пр- 0000564 від 22.10.2015 на суму 24792,3 грн.(в тому числі ПДВ - 4958,46 грн), Пр-0000587 від 02.11.2015 на суму 36194,16грн.(в тому числі ПДВ - 7238,83 грн), Пр-0000616 від 19.11.2015 на суму 26220,00грн.(в тому числі ПДВ - 5244,00 грн), Пр-0000631 від 27.11.2015 на суму 26526,24 грн.(в тому числі ПДВ - 5305,25 грн), Пр-0000664 від 17.12.2015 на суму 25046,46 грн.(в тому числі ПДВ - 5009,29 грн), Пр-0000006 від 11.01.2016 на суму 25046,46 грн.(в тому числі ПДВ - 5009,29 грн), Пр -0000005 від 11.01.2016 на суму 14612,83 грн.(в тому числі ПДВ - 2922,57 грн), Пр -0000057 від 05.02.2016 на суму 42561,26 грн.(в тому числі ПДВ - 8512,25 грн), Пр -0000069 від 12.02.2016 на суму 25342,99 грн.(в тому числі ПДВ - 5068,60 грн), Пр -0000076 від 19.02.2016 на суму 49755,89 грн.(в тому числі ПДВ - 9951,18 грн),Пр -0000077 від 19.02.2016 на суму 18839,9 грн.(в тому числі ПДВ - 3767,98 грн),Пр -0000096 від01.03.2017 на суму 118100,00 грн.(в тому числі ПДВ - 23620,00 грн),Пр -00000155 від 16.03.2016 на суму 69267,21 грн.(в тому числі ПДВ - 13853,44 грн), Пр -0000133 від 31.03.2016 на суму 27981,71 грн.(в тому числі ПДВ - 5596,34 грн), Пр -0000131 від 31.03.2016 на суму 16455,87 грн.(в тому числі ПДВ - 3291,17 грн), Пр -0000359 від 19.08.2016 на суму 13394,64 грн.(в тому числі ПДВ - 2678,93 грн), Пр -0000386 від 30.08.2016 на суму 12485,31 грн.(в тому числі ПДВ - 2497,06 грн);

видатковими накладними : Пр -0000642 від 17.12.2015 на суму 25046,46 грн.(в тому числі ПДВ - 5009,29 грн), Пр -0000608 від 27.11.2015 на суму 26526,24 грн.(в тому числі ПДВ - 5305,25 грн), Пр -0000595 від 19.11.2015 на суму 26220,00 грн.(в тому числі ПДВ - 5244,00 грн), Пр -0000567 від 02.11.2015 на суму 36194,16 грн.(в тому числі ПДВ - 7238,83 грн), Пр -0000547 від 22.10.2015 на суму 24792,30 грн.(в тому числі ПДВ - 4958,46 грн), Пр -0000515 від 29.09.2015 на суму 38853,36 грн.(в тому числі ПДВ -7770,67 грн),Пр -0000493 від 16.09.2015 на суму 58483,30 грн.(в тому числі ПДВ - 11696,66 грн), Пр -0000489 від 10.09.2015 на суму 45056,77 грн.(в тому числі ПДВ - 9011,35 грн), Пр -0000488 від 10.09.2015 на суму 74881,76 грн.(в тому числі ПДВ - 14976,35 грн), Пр -0000480 від 03.09.2015 на суму 23974,9 грн.(в тому числі ПДВ - 4794,98 грн), Пр -0000477 від 03.09.2015 на суму 35247,72 грн.(в тому числі ПДВ - 7049,54 грн), Пр -0000453 від 25.08.2015 на суму 29150,00 грн.(в тому числі ПДВ - 5830,00 грн), Пр -0000457 від 25.08.2015 на суму 31025, грн.(в тому числі ПДВ - 6205,06 грн), Пр -0000429 від 14.08.2015 на суму 72916,9 грн.(в тому числі ПДВ - 14583,38 грн), Пр -0000423 від 05.08.2015 на суму 61056,00 грн.(в тому числі ПДВ - 12211,20 грн), Пр -0000412 від 31.07.2015на суму 56356,20 грн.(в тому числі ПДВ - 11271,24 грн), Пр -0000403 від 27.07.2015 на суму 32206,67 грн.(в тому числі ПДВ - 6441,33 грн). Пр -0000377 від 14.07.2015 на суму 82316,25 грн.(в тому числі ПДВ - 16463,25 грн), Пр -0000372 від 06.07.2015 на суму 53992,52 грн.(в тому числі ПДВ - 15309,00 грн), Пр -0000370 від 30.08.2016 на суму 12485,31 грн.(в тому числі ПДВ - 2497,06 грн), Пр -0000347 від 19.08.2016 на суму 13394,64 грн.(в тому числі ПДВ - 2678,93 грн),Пр -0000128 від 31.03.2016на суму 16455,87 грн.(в тому числі ПДВ - 3291,17 грн), Пр -0000130 від 31.03.2016 на суму 27981,71 грн.(в тому числі ПДВ - 5596,34 грн), Пр -0000111 від 16.03.2016 на суму 69267,21 грн.(в тому числі ПДВ - 13853,44 грн), Пр -0000092 від 01.03.2016 на суму 11100,00 грн.(в тому числі ПДВ - 23620,00 грн), Пр -0000073 від 19.02.2016 на суму 18839,9 грн.(в тому числі ПДВ - 3767,98 грн), Пр -0000072 від 19.02.2016 на суму 49755,89 грн.(в тому числі ПДВ - 9951,18 грн), Пр -0000066 від 12.02.2016 на суму 25342,99 грн.(в тому числі ПДВ - 5068,60 грн),Пр -0000055 від 05.02.2016 на суму 14612,83 грн.(в тому числі ПДВ - 2922,57 грн), Пр -0000005 від 11.01.2016 на суму 43117,55 грн.(в тому числі ПДВ - 8623,51 грн).

На підтвердження факту транспортування придбаної продукції позивачем надано та долучено до матеріалів справи копії ТТН № 217122015 від 17.12.2015 р., № 227112015 від 27.11.2015 № 419112015 від 19.11.2015, № 202112015 від 02.11.2015, 3 32210215 від 22.10.2015, №329092015 від 29.09.2015, № 11+092015 від 29.09.2015, № 110092015 від 10.09.2015, №303092015 від 03.09.2015, № 625082015 від 25.08.2015 № 114082015 від 14.08.2015, №205082015 від 05.08.2015, № 527072015 від 27.07.2015, № 114072015 від 14.07.2015, 3 106072015 від 06.07.2015, № 430082016 від 30.08.2016, № 319082016 від 19.08.2016, № 131032016 від 31.03.2016, № 41603201 від 16.03.2016, № 201032016 від 01.03.2016, № 219022016 від 19.02.2016, №312022016 від 12.02.2016, № 505022016 від 05.02.2016, № 111012016 від 11.01.2016.

Загальна сума господарських операцій здійснена між позивачем та ТОВ "Премєр Папір" складає 1 308 764,43 грн., в тому числі ПДВ - 261 752,87 грн.

Зобовязання по оплаті вартості товару були виконані позивачнм шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на користь контрагента. Зауважень щодо виконання обовязку з оплати вартості згаданого у цих документах товару в акті перевірки контролюючим органом не викладено.

На виконання умов договору контрагентом виписано на адресу позивача податкові накладені. Станом на час виконання умов договірних відносин підприємства були зареєстровані платниками податку на додану вартість.

В подальшому товар було використано позивачем при організації власної господарської діяльності, а саме: виготовлено поліграфічну продукцію та реалізовано (продано) ТОВ "Дослідний завод "ГНЦЛС", ТОВ "Фармекс Груп". Факт виготовлення та продажу продукції підтверджується видатковими накладними та товаротранспортними накладними, копії яких наявні в матеріалах справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що під час судового розгляду підтверджено належними та допустимими доказами факт реальності укладених із контрагентом господарських операцій.

Надані позивачем первинні документи у повній мірі розкривають зміст господарських операцій, а тому посилання податкового органу на те, що подані платником документи не дозволяють встановити реальність виконання вказаних операцій та факт їх використання у господарській діяльності товариства, є помилковими.

За приписами статті 4 Закону України №996-XIV одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Перевіряючи факт здійснення господарської операції, на підставі якої платником податків сформовано дані податкового обліку, суд досліджує товарність такої операції в сукупності чинників, що впливають на її реальний зміст. Зокрема, суд оцінює документи та інші дані, що відображені платником податків в податковому та бухгалтерському обліку, з урахуванням специфіки спірної господарської операції.

При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів чи допущення помилок в їх оформленні не може слугувати підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо іншими даними буде підтверджено фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю.

Колегія суддів зазначає, що незначні недоліки у заповненні бухгалтерських документів не свідчать про їх неналежність та недопустимість як доказів. Більш того, вони не є підставою для висновку про нереальність здійснення господарської операції та про обґрунтованість рішення органу доходів і зборів щодо нарахування податкового зобов'язання. Таким чином, помилки у їх оформленні не можуть бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов'язаннях платника податків.

Також, враховуючи, що транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, можливі незначні помилки при складанні товарно-транспортної накладної, не можуть свідчити про відсутність реальних господарських операцій, а відтак, не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.

Посилання скаржника на те, що відвантаження продукції позивачу здійснювалось зі складу, який належить ПАТ «Харківшляхпостач», проте з аналізу зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних встановлено, що жодної податкової накладеної на адресу ТОВ "Прем`єр Папір" не виписувалось, що свідчить про відсутність взаємовідносин між підприємствами, колегія суддів вважає лише припущеннями, які жодним чином не обґрунтовані та не спростовують реальність укладених саме між позивачем та його контрагентом господарських операцій.

Посилання податкового органу, як на підставу відсутності реального характеру укладених між позивачем та контрагентами господарських операцій, на податкову інформацію, отриману за наслідком перевірки контрагентів, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

В рішенні від 5 липня 2016 року по справі № 21-1793а16 Верховний суд України вказав, що сам факт заперечення директором контрагента своєї участі у діяльності товариства та у підписанні товариством від його імені первинних облікових та бухгалтерських документів, за умови, що на час встановлення фактичних взаємовідносин сторін керівником цього товариства в Єдиному реєстрі підприємств і організацій України значився саме цей директор, не може бути свідченням безтоварності спірних операцій, за умови скасування щодо нього постанови про порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України (Фіктивне підприємництво).

Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст.78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно листа Вищого адміністративного суду України від 14.11.2012р. № 2379/12/13-12 вказано, що адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. Таким чином, в такого роду спорах, посилання фіскального органу на протоколи допиту свідків у кримінальній справі, де ще немає вироку по справі - не є належним доказом.

Колегія суддів вказує, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

На підставі викладеного, доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України, а діяння по відображенню в документах обовязкової податкової звітності, тобто в офіційних документах завідомо недостовірних відомостей, є об'єктивною стороною злочину, передбаченого ст.366 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

В свою чергу, відповідачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не було надано жодних доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином чи рішення суду про визнання правочину недійсним.

Колегія суддів зазначає, що стан виконання податкових обов'язків визначається виключно дотриманням норм податкового законодавства. В основі оподаткування лежить не волевиявлення осіб у вигляді цивільно-правового правочину, а фактичний рух активів з урахуванням ділової мети такого руху та його зв'язку з господарською діяльністю платника податків. Це випливає з того, що норми податкового законодавства пов'язують формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування та податкового кредиту з фактом придбання товарів з метою використання в господарській діяльності.

Отже, вирішальним значенням при вирішенні питання щодо формування платником податку витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту має значення не те, які зобов'язання сторони обумовили договором, а те, що вчинив платник податків. З позицій оподаткування не має значення чи має в господарській операції дефект волевиявлення сторін правочину, а має значення господарська операція, що вчинена платником, яка і має бути предметом аналізу в податковому спорі.

Відповідачем не надано доказів та не наведено жодних обставин, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про непов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, про не вчинення операцій, про відсутність факту надання послуг.

Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 року (далі - Конвенція), є частиною національного законодавства.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 19 Конвенції передбачено, що для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов'язань за Конвенцією та протоколами до неї, створюється Європейський суд з прав людини. Він функціонує на постійній основі. Високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами (ст. 46 Конвенції).

Колегія суддів звертає увагу на те, що збільшення суми грошового зобов'язання (шляхом прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із статтею 9 Конституції України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права"

Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - "ЄСПЛ").

Так, у пункті 53 рішення в справі "Булвес" АД проти Болгарії, ЄСПЛ визначив поняття власності, вказавши, що "власність" може включати як існуючу власність, так і активи, включаючи вимоги стосовно яких заявник може стверджувати, що у нього чи у неї є принаймні "правомірні очікування" отримати ефективне здійснення свого майнового права.

У рішенні в справі "Щокін проти України"(п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні."

Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес"АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб'єкт владних повноважень на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів обґрунтованість висновків акту перевірки, колегія суддів вважає, що правочин відповідає положенням норм чинного законодавства України.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що висновки податкового органу про можливі порушення податкового законодавства зі сторони контрагента позивача, не є підставою для висновку про порушення саме позивачем вимог податкового законодавства.

На підставі викладеного, колегія суддів колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності в діях позивача порушення вимог законодавства та, як наслідок, неправомірності нарахування за вказані порушення суми грошового зобов'язання на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності визначення позивачу суми грошового зобовязання колегія суддів вважає необґрунтованими з вищезазначених підстав.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 року по справі №820/4102/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМАЦИЯ" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст постанови складено 22.04.2019 року