Справа № 697/712/19
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

23 квітня 2019 року справа № 697/712/19

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Кульчицький С.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до головного державного виконавця Чигиринського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, скасування постанови про арешт коштів боржника,

ВСТАНОВИВ:

До Канівського міськрайонного суду Черкаської області звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до головного державного виконавця Чигиринського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, в якому просить:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця Чигиринського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_2 при винесенні постанови про арешт коштів боржника від 27.09.2018 року у виконавчому провадженні № 55940451;

- скасувати постанову головного державного виконавця Чигиринського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_2 про арешт коштів боржника від 27.09.2018 у виконавчому провадженні № 55940451.

- стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Русакова Г.С. від 01.04.2019 передано даний позов на розгляд до ОСОБА_4 окружного адміністративного суду, у звязку із тим, що даний спір предметно підсудний ОСОБА_4 окружному адміністративному суду.

19 квітня 2019 року матеріали даного позову надійшли до ОСОБА_4 окружного адміністративного суду та передані шляхом автоматизованого розподілу судді Кульчицькому С.О.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, серед іншого, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Розглянувши матеріали позовної заяви та додані до неї матеріали, враховуючи підстави та предмет спору, суддя встановив, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п.2 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що субєкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Як вбачається з позовної заяви та документів доданих до неї позивач оскаржує правомірність дій державного виконавця з примусового виконання виконавчого листа, виданого 26.02.2018 Чигиринським районнним судом Черкаської області на виконання рішення цього суду від 12.02.2018 у цивільній справі №708/1236/17.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 1 ст.447 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Отже даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, на підставі викладеного вище та враховуючи, що даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому суддя висновує про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за даним позовом.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 19, 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до головного державного виконавця Чигиринського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, скасування постанови про арешт коштів боржника.

Копію ухвали надіслати позивачеві, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Розяснити позивачеві, що даний спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Розяснити позивачеві, що повторне звернення про заявлений предмет, з тих же підстав між тими самими сторонами не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, однак апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_4 окружний адміністративний суд протягом пятнадцяти днів з дня її підписання суддею.

Суддя С.О. Кульчицький