Справа № 756/5952/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2019 року

м. Київ

справа №756/5952/16-а

адміністративне провадження №К/9901/29799/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мороз Л.Л.,

суддів: Гімона М.М., Бучик А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в суді касаційної інстанції справу № 756/5952/16-а

за позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Центральне ОУ ПФУ)про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Центрального ОУ ПФУ

на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року, ухвалену у складі головуючого судді Шевчука А.В. та

ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів Кузьменка В.В., Степанюка А.Г., -

ВСТАНОВИВ:

04 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним дії Центрального ОУ ПФУ щодо відмови у виплаті йому раніше призначеної пенсії за вислугу років;

- зобов'язати Центральне ОУ ПФУ поновити виплату, призначеної йому у 2009 році пенсії на підставі статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-ХІІ, Закон про прокуратуру 1991 року, відповідно).

Позов ОСОБА_2 обґрунтував тим, що він працює в Генеральній прокуратурі України по теперішній час та з 10 червня 2009 року отримував пенсію призначену на підставі статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції, чинній на час призначення пенсії). З 01 квітня 2015 року виплата пенсії за вислугою років йому була припинена відповідно до Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VIII). Оскільки до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх видів пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону про прокуратуру 1991 року щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим законом не призначаються, а відповідно до вимог статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускаються звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відтак, дії відповідача щодо відмови у поновленні виплати пенсії, призначеної 10 червня 2009 року за вислугу років, є протиправними.

Оболонський районний суд м. Києва постановою від 19 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року, задовольнив позовні вимоги:

- визнав неправомірними дії Центрального ОУ ПФУ щодо відмови ОСОБА_2 у відновленні виплати раніше призначеної пенсії за вислугу років;

- зобов'язав Центральне ОУ ПФУ поновити ОСОБА_2 виплату з 04 грудня 2015 року, призначеної в 2009 році пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції чинній на час призначення пенсії).

18 січня 2017 року Центральне ОУ ПФУ звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що судами не взято до уваги те, що пункт 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону № 213-VIII скасовує норми щодо пенсійного забезпечення, що передбачені тільки в Законі № 1789-ХІІ, який на сьогодні майже повністю втратив чинність. 15 липня 2015 року набув чинності новий Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII, Закон про прокуратуру № 1697-VII відповідно), яким, зокрема, знову передбачено право на призначення пенсії за вислугу років за роботу на посаді прокурора Генеральної прокуратури України. На момент набрання чинності Законом № 1697-VII, позивач продовжував працювати на посаді прокурора Генеральної прокуратури України, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років також за новим Законом про прокуратуру, а відтак на нього розповсюджувались дія частини п'ятнадцятої статті 86 Закону про прокуратуру 2014 року, за правилами якої, тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, в ому числі Законом № 1697-VII пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується. До того ж положеннями Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 911-VIII) продовжено період, протягом якого пенсії вказаній категорії осіб не виплачуються.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 03 лютого 2017 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

27 лютого 2017 року від позивача до суду касаційної інстанції надійшли заперечення на вказану касаційну скаргу, в яких ОСОБА_2 просить залишити останню без задоволення, а оскаржувані пенсійним органом судові рішення - без змін.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Верховний Суд заслухав доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_2 з 10 червня 2009 року перебуває на обліку в Центральному ОУ ПФУ та отримує пенсію згідно Закону про прокуратуру 1991 року.

Згідно з абзацом 2 пункту 12 Закону № 213-VІІ у Законі України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV абзац другий частини першої статті 47 Закону № 1058-IV замінено п'ятьма абзацами такого змісту, зокрема: «Тимчасово, з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються».

Оскільки станом на 01 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбаченим Законом про прокуратуру 1991 року, відповідач припинив виплату пенсії позивачу.

30 березня 2016 року позивач звернувся до Центрального ОУ ПФУ з заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії з 01 квітня 2015 року, за результатом розгляду якої, листом від 19 квітня 2016 року (№36/С-3), копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.12) пенсійний орган повідомив ОСОБА_2, що підстави для поновлення виплати пенсії відповідно до Закону № 1789-ХІІ відсутні.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час призначення позивачеві пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося статтею 50-1 Закону № 1789-XII.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон № 213-VII.

Згідно зі статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ в редакції Закону N 213-VIII, тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, в тому числі Законом № 1789-ХІІ, пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Також Законом № 213-VII внесено зміни до статті 47 Закону № 1058-IV та визначено, що тимчасово, у період з 01 квітня по 31 грудня 2015 року по: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, № 1789-ХІІ, пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Водночас пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIIІ передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

Оскільки до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 1789-ХІІ.

Отже, з 01 червня 2015 року особи, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно з Законом № 1789-ХІІ, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії, призначена відповідно до Закону № 1789-ХІІ.

Разом з цим, 15 липня 2015 року набрав чинності Закон про прокуратуру 2014 року, статтею 86 якого було визначено пенсійне забезпечення працівників прокуратури.

При цьому, згідно із частиною п'ятнадцятою статті 86 Закону № 1697-VI визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується.

Оскільки, станом на час набрання чинності Законом № 1697-VI продовжував працювати на прокурорській посаді, то на нього поширюється дія цього Закону.

Таким чином позивач має право на виплату пенсії за період з 01 червня по 15 липня 2015 року.

У свою чергу, відповідно до частини п'ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII, на підставі якого втратив чинність Закон про прокуратуру 1991 року № 1789-ХІІ, в редакції Закону № 911-VIII, тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року:

особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Оскільки позивач продовжив працювати в органах прокуратури на посаді та на умовах, передбачених Законом Про прокуратуру 2014 року, то починаючи з 01 січня 2016 року, він не має права на виплату пенсії, а тому дії відповідача щодо припинення виплати пенсії з 01 січня 2016 року є правомірними.

Як зазначено вище, позивач має право на виплату пенсії за період з 01 червня по 15 липня 2015 року.

Разом з тим, відповідно до частин першої та другої статті 99 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Матеріали справи не містять клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з мотивами поважності його пропуску.

Колегія суддів вважає, що будь-які об'єктивні чи суб'єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси. Пенсія є періодичним платежем, про зупинення його виплати позивач знав, а тому в разі незгоди, мав право звернутися до суду.

З огляду на наведене, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду (04 травня 2016 року), а також у зв'язку із не визначенням позивачем меж позовних вимог, та меж позовних вимог, що підлягають задоволенню (з 01 червня по 15 липня 2015 року), колегія суддів дійшла висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх прав без поважних на те причин, тому позовні вимоги за період з 01 червня 2015 року по 03 листопада 2015 року, включно підлягають залишенню без розгляду. А інша частина позовних вимог (з 04 листопада 2015 року) не підлягає задоволенню з огляду на мотиви, викладені у цій постанові.

За таких обставин, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги за період з 01 червня 2015 року по 03 листопада 2015 року, включно - залишити без розгляду. В частині позовних вимог з 04 листопада 2015 року (в межах шестимісячного строку звернення до суду) - відмовити.

Відповідно до частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

В свою чергу, згідно з частиною третьою статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частин першої та третьої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись статтями 123, 240, 345, 349, 351, 354, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги про зобов'язання Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києва поновити виплату, призначеної ОСОБА_2 у 2009 році пенсії на підставі статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» за період з 01 червня 2015 року по 03 листопада 2015 року, включно - залишити без розгляду.

В частині позовних вимог з 04 листопада 2015 року (в межах шестимісячного строку звернення до суду) - відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду