Справа № 200/1523/19-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2019 року справа №200/1523/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії головуючого судді Ястребової Л.В., суддів Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 р. (складене в повному обсязі 11 березня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/1523/19-а (головуючий І інстанції Смагар С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області про визнання відмови про надання статусу та посвідчення члена сім`ї загиблого протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області (далі відповідач) про визнання протиправною відмову відповідача про надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та прийняття відповідного рішення згідно Порядку надання статусу особи деяким категоріям осіб та видачі посвідчення «Члена сім`ї загиблого»; визнання права позивача на користування пільгами, як вдові інваліда війни 2 групи, учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, захворювання, інвалідність та смерть якого пов`язані з виконання обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС передбачених ст.ст.7,10 Закону України №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та зобов`язання відповідача видати позивачу посвідчення «Члена сім`ї загиблого» (а.с. 4-6).

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що з приводу видачі «Посвідчення члена сім`ї загиблого» звернулась до відповідача 8 серпня 2018 року, але отримала повідомлення про те, що у позивача, як дружини померлого ліквідатора аварії на ЧАЕС, прирівняного до осіб з інвалідністю внаслідок війни, відсутні правові підстави для встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана згідно в пунктом 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Такі дії відповідача вважає протиправними.

Позивач вважає таке рішення відповідача неправомірним, тому звернулась з даним позовом до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року у справі №200/1523/19-а адміністративний позов було задоволено частково, внаслідок чого: визнано протиправною відмову відповідача щодо видачі ОСОБА_1 «Посвідчення члена сім`ї загиблого»; зобов`язано відповідача встановити ОСОБА_1 статус члена померлого інваліда війни, відповідно до вимог статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов`язано відповідача видати позивачу відповідне «Посвідчення члена сім`ї загиблого». В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 47-50).

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що відповідно п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій і конфліктів. Виходячи з п.1 ст.10 Закону та згідно наданих роз`яснень Міністерства соціальної політики від 31.03.2017р. вважає, що суб`єктом даного абзацу є сім`ї: військовослужбовців; партизанів; підпільників; учасників бойових дій на території інших держав; прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, тобто за життя вони мали статус учасника бойових дій чи інваліда війни. Звертає увагу, що встановлення відповідного пільгового статусу можливо лише за наявності відповідного причинного зв`язку смерті ветерана війни. Дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюється лише на дружин (чоловіків) померлих ветеранів війни, смерть яких пов`язана, зокрема, із захворюванням, одержаним в період проходження служби. Для надання статусу вдові інваліда війни 2 групи, учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, захворювання, інвалідність та смерть якого пов`язані з виконання обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відсутні правові підстави.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначила, що судом у повному обсязі та у межах його компетенції застосовані норми процесуального та матеріального права, норми чинного законодавства та конституції України, норми міжнародного права та практики Європейського Суду з прав людини, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Донецького окружного адміністративного суду без змін.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів апеляційної скарги.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Красноармійським МВ УМВС України в Донецькій області 5 січня 2001 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 (а.с. 7).

Відповідно до свідоцтва про одруження (повторне), виданого 11 вересня 1979 року серія НОМЕР_3 між позивачем та громадянином України ОСОБА_2 , 1950 року народження було укладено шлюб 21 липня 1972 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження 21 липня 1972 року зроблено запис № 239 (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9).

У витязі з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців зазначено, що захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 , 1950 року народження - «Атеросклеротична хвороба серця при гіпертонічній хворобі», яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 2 липня 2018 року Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області; лікарським свідоцтвом про смерть № 285, виданим 29 червня 2018 року Покровським відділенням Донецького обласного бюро СМЕ; медичними документами - так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 13).

Крім того, судом встановлено, що 30 липня 1998 року ОСОБА_2 було видане посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи №089837, категорія 1 (а.с. 10).

5 вересня 2016 року, ОСОБА_2 було видане посвідчення серії НОМЕР_5 , відповідно до якого, представник цього посвідчення є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, інвалідів війни (а.с. 10).

Сторонами по справі не заперечується той факт, що позивач 8 серпня 2018 року звернулась до відповідача із заявою про видачу посвідчення «Члена сім`ї загиблого» на підставі статей 7, 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ, на яку позивач отримав відмову.

13 серпня 2018 року позивач, через свого представника, звернувся до відповідача із заявою про надання обґрунтованої письмової відповіді про причину відмови у видачі посвідчення «Члена сім`ї загиблого» (а.с. 37).

20 серпня 2018 року за вихідним № 01-04/045 відповідач надав відповідь на звернення позивача від 13 серпня 2018 року, в якій зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій і конфліктів. Аналізуючи абзац перший пункту 1 статті 10 Закону вважаємо, що суб`єктом даного абзацу пункту 1 статті 10 є сім`ї: військовослужбовців; партизанів; підпільників; учасників бойових дій на території інших держав; прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 Закону, тобто за життя вони мали статус учасника бойових дій чи інваліда війни. До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених в пункті 1 статті 10 Закону, належить, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні. Статус сім`ям цих осіб надається у разі загибелі (смерті) внаслідок: поранення, контузії та каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків); захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби під час воєнних дій та конфліктів; захворювання, пов`язаного з перебуванням на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. З урахуванням викладеного відсутні правові підстави для встановлення дружинам померлих ліквідаторів аварії на Чорнобильської АЄС статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни згідно з пунктом 1 статті 10 Закону (а.с. 36).

Отже, спірним питанням у справі є правомірність дій відповідача щодо фактичної відмови у наданні позивачеві посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни відповідно до приписів статті 10 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Статтею 19 конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон №3551-ХII).

В преамбулі до Закону №3551-ХII зазначено, що цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Поширення чинності Закону №3551-ХII на дружину померлої особи є похідними від приналежності такої особи до ветеранів війни.

Згідно статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать також інваліди з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасників бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.

Із врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ОСОБА_2 , який мав пільги для інвалідів Вітчизняної війни і помер від захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» належить до інвалідів війни, а згідно ст.. 4 Закону до ветеранів війни.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у ст.. 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісті) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Отже, зі змісту цієї норми слідує, що чинність Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюється і на членів сім`ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.

Відповідно довідки військової частини від 15.08.1986 р. (а.с.12) ОСОБА_2 був призваний на навчальні збори, виконував обов`язки в військовій частині № НОМЕР_6 в період з 08.06.1986 р. по 15.08.1986 р.

Слід зазначити, що у розмінні абзаців 4, 7 п. 1 ст. 10 наведеного Закону до членів сім`ї загиблих (тих, які пропали безвісті) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.

Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни встановлені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302.

Згідно з пунктом 2 Положення посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Відповідно до пункту 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травням 1994 року № 302 особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Положеннями абзацу 2 пункту 7 зазначеного Положення встановлено, що, зокрема, «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, як дружина померлого ОСОБА_2 , який належить до ветеранів війни, є особою, на яку в порядку статті 10 Закону № 3551-XII поширюється його чинність. Отже, позивач має право на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого інваліда війни, а тому відповідач неправомірно відмовив у задоволенні її заяви про видачу такого посвідчення.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 р. у справі № 200/1523/19-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 р. у справі № 200/1523/19-а залишити без змін.

Повне судове рішення складено 23 квітня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць