Справа № 825/1713/13
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2019 року

Київ

справа №825/1713/13

адміністративне провадження №К/9901/1536/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргуПрилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області
на постановуЧернігівського окружного адміністративного суду від 17.05.2013 (суддя - Житняк О.О.)
та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2013 (колегія у складі суддів: Петрик І.Й., Борисюк Л.П., Собків Я.М.)
у справі № 825/1713/13-а
за позовомПублічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі «Нафтогазовидобувного управління «Чернігівнафтогаз»
доПрилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області
провизнання дій протиправними та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» в особі «Нафтогазовидобувного управління «Чернігівнафтогаз» (надалі - Товариство) звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Чернігівської області (далі - ОДПІ) про скасування наказу від 26.04.2013 № 431 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки».

Позов обґрунтований тим, що спірний наказ винесений не у спосіб передбачений Податковим кодексом України (далі - ПК України), з огляду на численність проведених перевірок по аналогічному питанню поставленому у спірному наказу, тоді як такі перевірки були визнані у судовому порядку незаконними, а їх наслідки скасовані.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.05.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2013 позов задоволено. Скасовано наказ ОДПІ від 26.04.2013 № 431 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки».

Рішення судів мотивовані тим, що оскаржуваний наказ ОДПІ винесено необґрунтовано та з порушенням використаного повноваження з метою, з якою це повноваження надано, що унеможливило здійснення продуктивного робочого процесу позивача та призвело до суттєвих негативних наслідків, що виявились в постійному наданні пакетів документів, пояснень, обґрунтувань, проведення бухгалтерських перерахунків, звірок (аудитів) та відповідно прийняття участі в численних судових процесах, що потягло за собою завдання збитків на покриття таких господарських витрат. При цьому, суди встановили, що питання отримання органами державної податкової служби інформації від платників податків та порядок проведення перевірок прямо врегульовано Податковим кодексом України, що відповідачем дотримано.

Не погоджуючись з рішеннями судами попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати і відмовити у задоволені позову. Вказується на те, що судами попередніх інстанцій не було взято до уваги ненадання позивачем відповіді за направлений запит про надання податкової інформації про необхідність надання документів та пояснення щодо підстав для застосування ставки у 2 відсотки від вартості видобутої вуглеводневої сировини (нафти), замість 39 відсотків від вартості 1 тонни видобутої корисної копалин, відповідно до підпункту 263.9.1 пункту 263.9 статті 263 Податкового кодексу України.

Письмового відзиву на вказану касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги (в частині задоволених позовних вимог), перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що начальником ОДПІ Пахариною В.Т. винесено наказ від 26.04.2013 № 431 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки «НГВУ « Чернігівнафтогаз» спільна діяльність за договором № 35/4 (5) з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства по платі за користування надрами за період з 01.02.2013 по 28.02.2013, яку зазначено розпочати 26.04.2013 та закінчити 17.05.2013 (тривалістю 10 робочих днів).

Передумовами такого розпорядчого акту відповідача, слугували обставини ненадання Товариством відповіді на запит про необхідність надання документів та пояснення щодо підстав для застосування ставки у 2% від вартості видобутої вуглеводневої сировини (нафти) від 08.04.2013, вих. №559/22-209.

Не погоджуючись із наказаним наказом ОДПІ про призначення перевірки звернувся до суду із позовом, який був задоволений лише із міркувань нераціональності прийняття відповідачем рішення про проведення перевірки, з чим не може однозначно погодитись Верховний Суд, виходячи із наступного.

Так, надаючи оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд погоджується із висновками зробленими судом першої інстанції, які не були відхилені судом апеляційної інстанції, що відповідач не допустив порушень під час подання запиту Товариству на отримання відповідної інформації.

Однак Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій хоча і скасували оскаржуваний наказ про проведення перевірки, помилково досліджували обставини численності проведених перевірок та наслідки їх проведення стосовно позивача, так як вказані обставини не мають правого значення для правильності вирішення даної справи, оскільки предметом спору є законність наказу.

При цьому, для правильного вирішення даної справи суди попередніх мали надавати оцінку змісту запитуваної інформації у позивача, яка була викладена у запиті від 08.04.2013 за вих. №559/22-209 на предмет відповідності її вимогам Податкового кодексу України (далі - ПК України) та Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1245 (далі - Порядок).

З огляду на зазначене, Суд вважає, що позов підлягає задоволенню але з інших мотивів.

Отримання податкової інформації податковими органами, на час виникнення спірних правовідносин, регламентувався статтею 73 ПК України, Порядок.

Пунктом 73.3 статті 73 ПК України передбачено, що органи державної податкової служби мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

В розумінні пункту 1 Порядку податкова інформація - це сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб'єктами інформаційних відносин у процесі діяльності і необхідні для реалізації покладених на органи державної податкової служби завдань і функцій.

Відповідно до пункту 9 Порядку №1245 органи державної податкової служби мають право звернутися до суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та документального підтвердження такої інформації.

Пунктом 10 Порядку №1245 встановлено, що запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

У разі, коли запит складено з порушенням вимог, визначених у пунктах 9 і 10 цього Порядку, суб'єкт інформаційних відносин звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит (пункт 16 Порядку).

Аналіз зазначених положень податкового законодавства свідчить про те, що запит податкового органу про надання відповідної інформації платником податків повинен визначати конкретні підстави, тобто, наявність чітко окреслених обставин, які свідчать про порушення платником податків податкового законодавства. Без повідомлення вказаних фактів платник податків не має об'єктивної можливості надати будь-які пояснення та їх документальне підтвердження.

При цьому у відповідності до положень пункту 20.1.6 статті 20 ПК України органи державної податкової служби мають право для здійснення функцій, визначених податковим законодавством, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, у порядку, визначеному цим Кодексом, інформацію, довідки, копії документів (засвідчені підписом платника податків або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності) про фінансово-господарську діяльність, отримувані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, дотриманням вимог іншого законодавства, здійснення контролю за яким покладено на органи державної податкової служби, а також фінансову та статистичну звітність, в порядку та на підставах, визначених цим Кодексом

Згідно з підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України підставою для перевірки є отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, обов'язковою передумовою здійснення документальної перевірки позивача є направлення письмового запиту про надання пояснень та їх документального підтвердження.

Відповідно до підпункту 16.1.5, підпункту 16.1.7 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством, подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов'язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

Згідно з пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, документальна позапланова перевірка проводиться на підставі наказу керівника органу державної податкової служби та за наявності підстав для її проведення.

Підсумовуючи наведене, та враховуючи встановлений судами попередніх інстанцій зміст направленого позивачу запиту «Про надання пояснень та їх документальних підтверджень» від 08.04.2013 вих. № 559/22-209, у відповідача не було підстав виносити спірний у даній справі наказ, з огляду на те, що вказаний запит не відповідає вимогам, які ставляться до такого виду запитів ПК України та Порядком.

В підтвердження такого висновку є те, що в запиті була витребувана інформація, яка суперечить змісту інформації, що відноситься згідно із Порядком до податкової чи іншої інформації, виключний перелік якої визначений у пункті 20.1.6 статті 20 ПК України.

Аналізуючи запит позивача слідує, що в ньому поставлено питання невідповідності застосування позивачем значно нижчої ставки податку (2%) порівняно із ставкою податку (39%), яка мала б, на думку, відповідача застосована за лютий 2013 року. Іншими словами, відповідач застосував у запиті стверджувальну конструкцію, яка могла б бути підтверджена або спростована, лише під час проведення перевірки такого платника.

Отже, Верховний Суд вважає, що запит відповідача складений з порушеннями вимог статті 73 ПК України, а тому не надавши на нього відповідь позивач не вчинив порушення податкової дисципліни, а наслідки, які обумовлені за таких умов, відповідно до вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України відповідачем застосовані бути не могли.

Отже, враховуючи той факт, що судами рішення у справі (в частині, що переглядається касаційним судом) прийнято з неправильним застосуванням зазначених вище норм матеріального права, але з повним і всебічним встановленням обставин у справі, суд касаційної інстанції вбачає законні підстави погодитись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, проте з інших підстав та мотивів.

Статтею 351 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області задовольнити частково.

2. Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.05.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2013 змінити в мотивувальній частині, а в іншій частині судові рішення залишити без змін.

3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду