Справа № 182/8589/18
Суддя: Кобеляцька-Шаховал І. О.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/8589/18
Провадження № 2-а/0182/21/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.04.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ВБДРУПП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до відповідача з позовом про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову посилався на те, що 30.07.2018 року відносно нього інспектором ВБДРУПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 787380 від 30.07.2018 року, в якій вказано, що ОСОБА_1 30.07.2018 року о 10.40 годині у м.Нікополь по вул.Микитинська, 40 керував ТЗ ЛАЗ 5256 д.н.з. НОМЕР_1, що використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, в якому кількість місць для сидіння з місцем водія становить 29 місць, що нижче кількості, зазначеної у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу та мав тріщину вітрового скла в зоні роботи склоочисників, чим порушив вимоги п.31.1, 31.3 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КупАП. Інспектор 30.07.2018 року виніс постанову про накладення на нього адміністративного стягнення на користь держави у вигляді штрафу в сумі 680 гривень. Вказану постанову вважає такою, що винесена всупереч вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому вона підлягає скасуванню. Під час складання постанови він повідомив інспектора, що не згодний з постановою та буде її оскаржувати. Зазначену постанову він, згідно приписів КУпАП, оскаржив до безпосереднього керівництва інспектора, який складав постанову, але поштове відправлення зі скаргою було повернуто за закінченням терміну зберігання та неможливістю вручення і видане йому 17.09.2018 року. Однак, жодних дій (або бездіяльності), які б мали ознаки адміністративного правопорушення він не вчиняв. Вважає усі дії інспектора щодо складання ним постанови про адміністративне правопорушення надуманими та такими, що вчинені з перевищенням службових повноважень або через зловживання ними. На окрему увагу заслуговує факт складання самої постанови. Оскільки постанова написана нерозбірливим почерком, зі слабим натиском на папір, це призвело до вкрай неякісного перекопіювання тексту на екземпляр водія. Що в свою чергу унеможливило ефективний захист та належне оскарження вказаної постанови. Крім того, він під час складання постанови наголошував на необхідності підтвердження вини належними доказами та показами свідків, з занесенням усіх цих відомостей до постанови, на що інспектор зазначив, що у цьому немає необхідності, оскільки для нього «усе очевидно». За таких обставин, а саме: відсутності будь-якої доказової бази по оскаржуваній постанові, відсутності свідків з боку особи, що складала постанову, є на його думку беззаперечним доказом відсутності його провини та незаконності винесення щодо нього оскаржуваної постанови. Згідно з п.10 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 „Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів. Крім того, із зазначеною постановою він не згоден та вважає її незаконною, оскільки під час винесення постанови не дотримано вимоги статей 245, 276, 280 КУпАП, відповідно до яких завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи. Також при розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечуються систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Відповідно до ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. Але, як вбачається з матеріалів, наявних у позивача, ці обставини не враховувались. Дані про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, досліджені не були, а постанову винесено без урахувань вимог ст.34-35 КУпАП та не були виконані вимоги ст.280 КУпАП. Також вважає, що інспектор грубо порушив процесуальний порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки, відповідно до ст.279 КУпАП України, не оголосив, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, не роз'яснив його права і обов'язки, не заслухав осіб, які беруть участь у розгляді справи, не дослідив докази і не надав йому можливості заявити жодних клопотань. Він - водій із значним стажем керування, тому суворо дотримується вимог правил дорожнього руху, про що свідчить відсутність застосування до нього адміністративних стягнень за порушення ПДР. Все це є суттєвим порушенням норм КУпАП, оскільки відповідачем не надано належних доказів вчинення ним адміністративного правопорушення. Однак, ці права порушено працівником патрульної поліції, який фактично відразу ж після зупинки автомобіля виніс постанову про адміністративне правопорушення та наклав на нього адміністративне стягнення. Внаслідок порушення вищезазначених норм чинного законодавства були грубо порушенні його конституційні права та норми КУпАП, у зв'язку з чим постанову не можна вважати законною. Слід зазначити, що, згідно з ч.2 ст.121 КУпАП, передбачається санкція у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно з ч.1 ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача. Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, положення даної статті вказують на те, що належними доказами можуть бути також пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами. Частина друга статті 77 КАС встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Однак відповідачем, в порушення приписів ст.72 КАС України, жодних доказів, перелік яких визначений статтею 251 КУпАП, і які спростовували твердження позивача, до матеріалів про адміністративного правопорушення не надано. Відповідачем не зазначено безспірних та переконливих доказів вчинення ним порушення ч.1 ст.121 КУпАП та правомірності винесення постанови серії ЕАА № 492876 від 21.07.2018 року в справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст.1, ч.2 ст.3 Конституції України, Україна проголошена демократичною правовою державою, в якій права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. За ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі № 816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень. При цьому, він вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм в доведення "поза розумним сумнівом". Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року, справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, № 303А), Суд повторює, що, згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Крім зазначеного, наголошує, що всі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень трактуються на користь особи - позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов'язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП. Згідно з вимогами КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справі про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.1, 2 ст.7); завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, відповідно до положень ст.245 КУпАП. Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскаржень рішень, дій чи без діяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення(дія); з урахуванням права особи на участь к процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ст.245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. За таких обставин звернувся до суду і просить визнати дії інспектора ВБДРУПП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 787380 від 30.07.2018 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 грн. за порушення ч.2 ст.121 КУпАП України незаконними та скасувати постанову інспектора ВБДРУПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 787380 від 30.07.2018 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 грн. за порушення.

Відповідач надав до суду відзив, в якому посилався на те, що 30.07.2018 року відповідачем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.121 КУпАП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 680 грн., в якій зазначено, що позивач керував ТЗ ЛИАЗ 5256, державний номерний знак 49504АА, в Дніпропетровській області в м Нікополь по вул.Микитинська, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, у якому кількість місць для сидіння з місцем водія становить 29 що нижче кількості, зазначеної у свідоцтві про реєстрацію ТЗ та мав тріщину вітрового скла в зоні роботи склоочисників, чим порушив п.п.31.1, 31.3. "а" ПДР України та п.6.8.5 ДСТУ3649:2010. Згідно п.1.3 ПДР, учасники дорожньою руху зобовязані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємоввічливими. Будь-які відхилення від положень Правил можуть призвести до дорожньо-транспортної пригоди, тобто завдати шкоду майну, нанести шкоду здоров'ю людей і навіть призвести до людських жертв. Згідно п.1-4 ПДР, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Будь-яка розбіжність із положеннями Правил, відхилення від їх вимог може порушити встановлений порядок дорожнього руху і створити загрозу для його безпеки. Згідно п.1.5 ПДР, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод. Згідно п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до п 2.3 ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортною засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу. Згідно п.31.1 ПДР, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання є факторами, що впливають на безпеку дорожнього руху, тому в Кримінальному кодексі України (ст.287) передбачена відповідальність за випуск в експлуатацію завідомо технічно несправного транспортного засобу, допуск до керування транспортним засобом особи, яка перебуває в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під дією лікарських препаратів, що знижують увагу водія і швидкість його реакції, або не мають права керування транспортним засобом, або інше грубе порушення правил експлуатації автомобіля, які забезпечують безпеку дорожньою руху, вчинене особою, відповідальною за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, що призвело до нанесення каліцтв середньої тяжкості або тяжких каліцтв потерпілому або його смерті. Згідно зі статтею 287 Кримінального Кодексу України, винні у порушенні правил експлуатації транспортного засобу караються штрафом від двохсот до п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до п'яти років, або позбавленням волі на строк до п'яти років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, на строк до трьох років або без такого. Відповідно до п.31.1 ПДР, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху. Вузли та агрегати, призначені для встановлення на один транспортний засіб, неприпустимо самостійно встановлювати на інший транспортний засіб, що знаходиться в експлуатації. У разі, якщо транспортний засіб переобладнаний або укомплектований вузлами і агрегатами, які призначені для встановлення на інші транспортні засоби, таке переобладнання має бути узгоджене із заводом виробником або уповноваженою на те організацією (пункт 32.1 (є)) після проведення досліджень, повязаних з безпечністю переобладнаного транспортного засобу. Дослідження з безпечності транспортного засобу можуть проводитися тільки організацією, що має ліцензію на дослідження переобладнаних або новостворених транспортних засобів. Згідно до п.6.8.5 ПДР, на вітровому склі К73 не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників. Частиною 2 статті 121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті (керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими, відповідно до встановлених правил експлуатації його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. При цьому, вказана постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п.5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015 року, відповідно до яких постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток. 5) складаються у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративною стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожньою руху зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до ст.252 КУпАП, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до ч.7 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції (ст.222 КУпАП визначено компетенцію Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, а саме, зазначено що "органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення ..., зокрема, і за частиною першою статті 126"). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті (ст.258 КУпАП) уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Згідно з ч.5 ст.258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Таким чином, законодавством, як виключення, передбачено процедуру скороченого провадження (при притягненні особи до адміністративної відповідальності, під час якої фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладання адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення. Згідно п.9 Розділу 3 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015 року, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який, розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Відповідно до вимог ч.2 ст.35 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. Процедура розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, була зафіксована на нагрудний відеореєстратор відповідача, але відеозапису з дня правопорушення не було збережено у зв'язку з закінченням термінів зберігання відеозаписів у відповідному підрозділі Управління патрульної поліції, згідно внутрішніх нормативних документів та технічної можливості відео. Програмно за допомогою скрипта встановлено, що відеофайл, який по терміну знаходиться більше терміну зберігання, автоматично видаляється з серверу. Відповідно до розділу ХІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395, за наявності технічної можливості матеріали про порушення правил дорожнього руху, зафіксовані за допомогою фото і кінозйомки, відеозапису, зберігаються в підрозділі поліції в електронному вигляді протягом одного місяця з дати фіксації порушення, а у випадку наявності інформації про оскарження - протягом строку оскарження та розгляду справи У звязку з тим, що інформація про оскарження постанови по даній справі надійшла до УПП в Дніпропетровській області ДПП 19.11.2018 року, надати відеозапис до суду не має можливості. Стосовно реалізації права звернення за правовою допомогою до адвоката, просить прийняти до уваги судову практику, а саме, що Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у тому випадку, якщо інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов'язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи. Санкція ст.122 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, а подальший захист прав і свобод особи забезпечено в суді при оскарженні дій чи рішень субєкта владних повноважень. Тож, пояснення позивача, викладені ним в позовній заяві щодо відсутності в його діях порушень Правил дорожнього руху та, відповідно, складу адміністративного правопорушення, а також посилання на нібито вчинені відповідачем порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності. Таким чином, враховуючи всі обставини, відповідач обґрунтовано прийняв рішення про необхідність притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.12 КУпАП, підтверджується показаннями інспекторів УПП в Дніпропетровській області ДПП, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України і є особами, незацікавленими в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення, віднесеному до їх компетенції, та у встановлений законодавством спосіб відреагували на виявлене правопорушення. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх співробітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень. Вчинення інспектором поліції законодавчо визначених дій має наслідком прийняття відповідного рішення - постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому самі по собі дії щодо складення постанови у справі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані протиправними. Так, відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу і посадової особи);

3) скасувати рішення субєкта владних повік важень і закрити справу про адміністративне правопорушення,

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим однак, щоб стягнення не було посилено

Наведений перелік є вичерпним. Таким чином, визнання дій посадової особи щодо складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності незаконними або визнання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності неправомірною чинним законодавством не передбачено, а відтак позовні вимоги в частині визнання дій посадової особи протиправними не можуть підлягати задоволенню. Також, відповідно до ч.1 ст.20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2)адміністративні справи, повязані з виборчим процесом чи процесом референдуму; 3) адміністративні справи, пов'язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України. Просить також суд прийняти до уваги судову практику Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з розгляду аналогічної категорії справ (Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2018 року по справі № 204/4714/17). Тобто, питання стосовно визнання дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень не входить до підсудності місцевих загальних судів та відноситься до юрисдикції адміністративних окружних судів, а тому не може бути розглянуто. Вчинення ж протиправних дій, означає, що в даному випадку правопорядок порушено і мають настати певні юридичні наслідки. І вони мають бути негативними для правопорушника. Слід зважити на те, що для посадових осіб органів державної влади протиправними вважаються як дії, що прямо суперечать нормам законодавства, так і дії, що нормами законодавства не передбачені. Адже, відповідно до наведеної ст.19 Конституції України, правомірними для них є лише ті дії, які прямо вказані у законі як дозволені посадовим особам. Таким чином, як вбачається з вище наведеного, позивач в своїй позовній заяві надає суду пояснення, які не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються матеріалами справи. Тож позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Також слід зазначити, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обовязок суб'єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77КАС України), але й обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України). Статтею 161 КАС України встановлено, що позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП. За таких обставин просять суд в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до інспектора відділу безпеки дорожнього руху УПП в Дніпропетровській області ДПП ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне стягнення - відмовити в повному обсязі.

В судове засідання сторони не прибули, представник позивача та відповідач надали до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно з ч.1 ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними доказами можуть бути також пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до ч.2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", українські суди при вирішенні справ

застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України", суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснувавання достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі № 2816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року по справі «Руїз Торіха проти Іспанії», згідно з установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь в процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено в судовому засіданні, 30.07.2018 року відносно позивача ОСОБА_1 старшим інспектором відділу безпеки дорожнього руху УПП в Дніпропетровській області ДПП ОСОБА_2 складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 787380, в якій вказано, що 30.07.2018 року, о 10 год. 40 хв., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЛАЗ 5256, н.з. 49504АА, в м.Нікополь по вул.Микитинська, 40, що використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, у якому кількість місць для сидіння з місцем водія становить 29 місць, що нижче кількості, зазначеної у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу та мав тріщину вітрового скла в зоні роботи склоочисників, чим порушив п.31.1, 31.3 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 (а.с.5). Даною постановою на позивача по справі ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 гривень (а.с.5).

Однак, жодними доказами вина позивача відповідачем по справі не доведена, докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення до постанови не надані. В постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, в графі «до постанови долучаються» зазначено, що долучається відео фіксація. Однак, даний доказ до суду наданий не був. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на ту обставину, що доказ був знищений, відповідно до Інструкції, оскільки, крім слів самого відповідача по справі, він нічим не підкріплений.

Згідно з п.10 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 „Про практику застосування «судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

За таких обставин суд не вбачає в діях позивача ознак правопорушення, за яке 30.07.2018 року, о 10 год. 40 хв. на нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 787380, старшим інспектором відділу безпеки дорожнього руху УПП в Дніпропетровській області ДПП ОСОБА_2, і вважає за необхідне скасувати вищевказану постанову як необгрунтовану.

Керуючись ст.6-15, 72-77, 79-80, 241-246, 295, п.10,15.5 Перехідних положень КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого інспектором відділу безпеки дорожнього руху УПП в Дніпропетровській області ДПП ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 787380 від 30.07.2018 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення вигляді штрафу в сумі 680 грн. за порушення ст.121 ч.2 КУпАП.

Провадження по справі закрити.

В інших вимогах відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного адміністративного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протяёгом десяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_3