Справа № 754/1638/19
Суддя: Панченко О. М.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/144/19
Справа №754/1638/19
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2019 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Панченко О.М.

при секретарі - Табачука Д.О.

у відсутності сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в залі суду в м. Києві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 3 роти 2 батальйону 1 полку УПП в м. Києві старшого лейтенанта поліції Філоненко В.В. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до відповідача інспектора патрульної поліції 3 роти 2 батальйону 1 полку УПП в м. Києві старшого лейтенанта поліції Філоненко В.В. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

14.12.2018 року о 10 год. 56 хв. в м. Києві по вул. Хрещатик, 19а, інспектором патрульної поліції 3 роти 2 батальйону 1 полку УПП в м. Києві старшим лейтенантом поліції Філоненком В.В. винесено постанову серії НК2 №747231 про застосуванні відносно нього, ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Суть адміністративного правопорушення полягає у тому, що 14.12.2018 року о 10 год. 56 хв. в м. Києві по вищевказаній вулиці транспортний засіб «SKODA OCTAVIA A5» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив зупинку стоянку в зоні дії знаку 5.33 «Пішохідна зона», а також ближче 10 метрів від виїзду з прилеглих територій чим порушив п.33, п.15.9 (и) та 15.10 (а) ПДР України, суттєво перешкоджаючи рухові інших учасників дорожнього руху.

Зазначає, що він не погоджується із зазначено постановою, оскільки 14.12.2018 року о 10 год. 56 хв., обслуговуючи громадянина Курцева Василя Дмитровича, що проживає за адресою АДРЕСА_1, він здійснив зупинку на тротуарі на вул. Хрещатик, 19-а з дотриманням вимог ПДР України, жодним чином не перешкоджаючи рухові інших учасників дорожнього руху, а саме не порушуючи п.33 ПДР - поза зоною дії знаку 5.33 «Пішохідна зона», встановленого за адресою Бессарабська площа 3, не порушуючи п.15.9 (и) - далі ніж 10 метрів від виїзду з прилеглих територій, не порушуючи п.15.10 (а) - не здійснивши стоянку у місцях, де заборонена зупинка, залишивши щонайменше 2 м. для руху пішоходів згідно п. 15.10 (в).

Зазначає, що стосовно нібито порушення ним зони дії знаку 5.33 «Пішохідна зона» п.33 ПДР, то до місця зупинки на вул. Хрещатик, 19-а, він заїхав по вул. Лютеранська де ніяких знаків 5.33 «Пішохідна зона» по шляху слідування не встановлено і таким чином пішохідна зона не зазначена. Наголосив, що він фізично не міг бачити знак 5.33 «Пішохідна зона» встановлений за адресою Бессарабська площа, 3 на відстані більше ніж 350 м згідно Google Maps від місця заїзду по вул. Лютеранська.

Наголосив, що крім того згідно п.26.3 ПДР у пішохідну зону в'їзд дозволяється лише транспортним засобам, що обслуговують громадян і підприємства, які розташовані у зазначеній зоні, а також транспортним засобам, що належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, чи автомобілям (мотоколяскам), позначеним розпізнавальним знаком «Водій з інвалідністю», якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю. Якщо до об'єктів, розташованих на цій території, є інші під'їзди, водії повинні користуватися лише ними. Свідчення громадянина Курцева Василя Дмитровича з пред'явленням паспорту що підтверджує адресу його проживання на АДРЕСА_1 були надані на місці але не були прийняті Відповідачем до уваги.

Стосовно порушення п. 15.9 (и) зазначає наступне. Згідно п. 15.9 (и) зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду. Але Відповідач не вказав де саме знаходиться а ні виїзд з прилеглих територій, а ні місце виїзду та не зробив жодних замірів. Більш того, згідно пункту 1.10 ПДР прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в'їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них. На відео-матеріалі, зафіксовано що місце зупинки не є виїздом з прилеглих територій так як ця територія не прилягає до краю проїзної частини і не призначена для виїзду на проїзну частину вул. Хрещатик, тобто не має ознак виїзду з прилеглих територій. Більш того на цій території встановлено фізичний обмежувач руху транспортних засобів у вигляді полусфери. Таким чином жодного руху транспортних засобів на цій території не відбувається і зупинка у цьому місці аж ніяк не може перешкоджати рухові інших учасників дорожнього руху. Вважає, що отже і порушення п. 15.10 (а) ПДР не відбулося.

Посилаючись на викладені обставини, просить суд:

1.Постанову у справі про адміністративне правопорушення серія НК 2 №747231 про застосування відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. З КУпАП - скасувати;

2.Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 3 КУпАП закрити, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного порушення.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2019 року поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовом до інспектора патрульної поліції 3 роти 2 батальйону 1 полку УПП в м. Києві старшого лейтенанта поліції Філоненко В.В. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження. Позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (а.с.21-22).

Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотання однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб'єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, відповідачу було встановлено строк в п'ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

10 квітня 2019 року на адресу суду надійшов Відзив на позовну заяву про скасування постанови про адміністративне правопорушення (вих. №14421/41/11/3-2019 від 29.03.2019 року). В Відзиві Відповідач зазначив, що вважає, що твердження позивача, викладені у позові є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного. Так, 14.12.2018 року близько 10 год. 00 хв. Інспектор під час виконання службових обов'язків у Печерському районі м. Києва, на службовий планшет від диспетчера лінії «102» отримав виклик про припаркований транспортний засіб «SKODA OCTAVIA A5», номерний знак НОМЕР_1, що заважав проїзду технічного транспорту. Прибувши на місце виклику, Відповідачем було виявлено вищевказаний автомобіль, котрий був припарковий безпосередньо на виїзді з прилеглої території, чим суттєво заважав іншим учасникам дорожнього руху та чим порушив п.15.9 и), та п.15.10 а) ПДР України, даний факт було зафіксовано на фото. Оскільки ні водія, ні власника даного ТЗ на місці події встановити не вдалося, а вказаний ТЗ суттєво заважав дорожньому руху, Відповідач, керуючись ст. 265-2 КУпАП прийняв рішення про евакуацію ТЗ шляхом повантаження його на евакуатор та доставляння на спеціальний майданчик. Евакуація вищевказаного ТЗ не була здійснена, в зв'язку з тим, що до Відповідача звернувся гр. ОСОБА_1 та повідомив, що він є водієм ТЗ. Відповідачем було розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено Постанову у справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до чинного законодавства Позивачу було роз'яснено положення ст. 307,308, а також права, передбачені ст. 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. ст. 287-289 КУпАП. Інспектором було розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено Постанову у справі про адміністративне правопорушення, у зв'язку з порушення позивачем п.15.9 и), п.15.10 а) ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно ч.3 с. 122 КУпАП. На підставі вищевикладеного, Інспектором була винесена Постанова, якою Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, шляхом накладення штрафу в сумі 510 грн.

Посилаючись на викладені заперечення, Відповідач просить у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, 11 грудня 2018 року Інспектором патрульної поліції 3 роти 2 батальйону 1 полку УПП в м. Києві старшим лейтенантом поліції Філоненко В.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №747231 (а.с.5).

Вказаною постановою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Згідно змісту оскаржуваної постанови, вбачається, що 14 грудня 2018 року о 10 год. 56 хв. в м. Києві, по вул. Хрещатик, 19-а, керуючи автомобілем НОМЕР_2 водій ОСОБА_1, здійснив зупинку стоянку в зоні дії знаку 5.33 «Пішохідна зона», а також ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, чим порушив п.33, п.15.9.(и) та п.15.10.(а) Правил дорожнього руху України, чим суттєво заважав іншим учасникам дорожнього руху.

Чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як зазначено вище постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена поліцейським патрульної поліції, який відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктами 1.1, 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території, тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.1ст.247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Так, відповідно до ч. 3ст.122 КпАП України передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Пунктом 15.9 «и» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.01 р. (з наступними змінами), передбачено заборону зупинки ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Відповідно до п. 15.10 а) ПДР, стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими.

Як передбачено у п.1.10 вищезазначених Правил, зупинкою є припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо); стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов'язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу; прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в'їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Оскільки стоянка є припиненням руху транспортного засобу на час більший ніж 5 хв., не пов'язана з посадкою (висадкою ) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу, то цілком зрозуміла вимога заборони стоянки в місцях, де заборонена і зупинка, бо стоянка створюватиме ще більші незручності учасникам дорожнього руху, ніж зупинка.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Позивачем заперечується факт порушення ним вимог п.п. 15.9 и), 15.10 а) Правил дорожнього руху України, відповідальність за які передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Так, позивач посилається на те, що в його діях, які кваліфікуються за ч. 3 ст. 122 КУпАП, відсутній склад правопорушення, адже відсутня суб'єктивна сторона вищевказаного адміністративного правопорушення. Винних дій він не вчиняв.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Судом було переглянуто та досліджено диски із відеозаписом від 14.12.2018 року, долучений до позовної заяви Позивачем.

З наданих відеозаписів чітко вбачається, відсутність дії знаку 5.33 «Пішохідна зона» та, що автомобіль НОМЕР_3, не здійснював зупинку стоянку в зоні дії знаку 5.33 «Пішохідна зона», а також ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, та не порушив п.33, п.15.9.(и) та п.15.10.(а) Правил дорожнього руху України.

Відеофіксації, вчиненого 14.12.2018 року Позивачем правопорушення, а саме здійснення зупинки стоянки в зоні дії знаку 5.33 «Пішохідна зона», а також ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, чим порушив б п.33, п.15.9.(и) та п.15.10.(а) Правил дорожнього руху України,за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 122 КУпАП відповідачем надано не було.

Статтями 245-246 КУпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Відповідно до ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності діють змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2).

Згідно ч.ч.1,2,5 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Також суд враховує, що оскаржувана постанова у відповідності до вимог ч.3 ст.283 КУпАП не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис події проступку, фіксацію відстані місця розташування транспортного засобу ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, через що висновки про описані обставини не засновані на жодному з доказів, джерела яких перелічені в ст.251 КУпАП.

Не надано відповідачем будь-яких належних та достатніх доказів на спростування викладених в позовній заяви обставин та правомірності винесення оскаржуваної постанови і під час розгляду справи в суді.

Положення ст. 7 КАС України передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Позиція сторін має бути визначеною юридично і доведеною безспірними доказами, якими в даній справі є конкретні документи та матеріали.

В зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та правомірності винесення оскаржуваної постанови, а тому, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а оскаржувана постанова від 14.12.2018 року - скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України.

Згідно ст. 132 КАС України судові витрати віднести за рахунок держави.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, ч. 3 ст. 122, 251, 268, 283-284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Скасувати постанову серії НК №747231 від 14 грудня 2018 року винесену інспектором роти №3 батальйону №2, полку №1 (з обслуговування правого берега) управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Філоненка В.В. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, за ч. 3 ст. 122 КУпАП України, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Судові витрати у справі віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: