Справа № 320/1965/19
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

22 квітня 2019 року м. Київ № 320/1965/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в АРК та м. Севастополі, Регіонального сервісного центру МВС Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агенство незалежних експертиз", ОСОБА_2, Головний Сервісний Центр МВС (ГСЦ МВС), про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

17 квітня 2019 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулось ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) з позовом до Регіонального сервісного центру МВС в АРК та м. Севастополі, Регіонального сервісного центру МВС Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агенство незалежних експертиз", ОСОБА_2, Головний Сервісний Центр МВС (ГСЦ МВС), про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Публічно-правовий спір у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 4 КАС України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Дослідивши наявні матеріали справи, судом встановлено наступне. 12 жовтня 2007 р. ОСОБА_1 придбав в салоні автомагазину автомобіль легковий седан MAZDA-6, фіолетового кольору № кузова НОМЕР_1, № двигуна НОМЕР_5, 2007 року випуску, та зареєстрував його на своє ім'я у Білоцерківському МРЕО ДАІ за номерним знаком НОМЕР_3, про що отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, виданого Білоцерківським РЕВ 5-го МРВ ДАІ УДАІ ГУ МВС України в Київській області. На час придбання вказаного автомобіля він вказує, що постійно проживав в АДРЕСА_1, де також був приписаний та зареєстрований. Із 12 жовтня 2007 року жодних довіреностей на відчуження вказаного вище автомобіля він не видавав, самостійно не відчужував.

У подальшому, 22 серпня 2018 р., маючи бажання продати автомобіль, ОСОБА_1 звернувся до Сервісного центру № 3242 м. Біла Церква про його перереєстрацію на іншу особу, але отримав відмову в цьому, оскільки Відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Джанкой, Джанкойського та Красногвардійського районів Управління Державної автомобільної інспекції Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим (ВРЕВ ДАІ з обслуговування м. Джанкой, Джанкойського та Красногвардійського районів) вказаний автомобіль 14 березня 2014 р. було перереєстровано на нового власника із вилученням свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АІС № 174488 від 12 жовтня 2007 р., виданого Білоцерківським РЕВ 5-го МРВ ДАІ УДАІ ГУМВС України у Київській області, та номерних знаків НОМЕР_3. Працівниками вказаного сервісного центру було вчинено повідомлення до Білоцерківського відділу поліції ГУНП в Київській області про виявлені факти незаконної перереєстрації його автомобіля з метою проведення перевірки, яке було відповідним чином зареєстровано в ЖЕО Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Київській області (Білоцерківський ВП ГУ НПУ в Київській області) за № 27299 від 22 серпня 2018 року.

22 серпня 2018 р. було проведено експертизу та згідно з Висновком експертного дослідження №/103242/5473 виданого Київським Науково-Дослідним Експертно-Криміналістичним центром МВС України: номер кузова НОМЕР_1, № двигуна НОМЕР_5 наданого на дослідження автомобіля НОМЕР_2, не змінювалися; бланк виданого на дослідження документа «Свідоцтво про реєстрацію ТЗ» серії АІС № 174488 відповідає бланкам, які знаходяться в офіційному обігу; робочий об'єм двигуна НОМЕР_5 складає 1798 куб. см.

28 серпня 2018 р. ОСОБА_1 було надано письмову відповідь начальника Білоцерківського ВП ГУ НПУ в Київській області, в якій повідомлялося, що перевірка повідомлення Сервісного центру працівниками Білоцерківського ВП ГУ НПУ в Київській області була проведена, в ході якої було встановлено, що він є власником спірного автомобіля і будь-якої перереєстрації відносно свого автомобіля не здійснював.

У подальшому ОСОБА_1 звернувся до Сервісного центру №3242 м. Біла Церква із проханням скасувати перереєстрацію його автомобіля марки MAZDA моделі 6, державний номерний знак НОМЕР_3, 2007 року, яка була здійснена 14 березня 2014 р. ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Джанкой, Джанкойського та Красногвардійського районів на іншу особу. Однак, не дивлячись на обставини, які були встановлені Білоцерківським ВП ГУ НПУ в Київській області, працівниками Сервісного центру №3242 м. Біла Церква йому було відмовлено в скасуванні перереєстрації.

30 серпня 2018 р. у зв'язку з усною відмовою в скасуванні перереєстрації автомобіля, ОСОБА_1 звернувся із заявою до Начальника Головного сервісного Центру МВС України для вирішення даного спірного питання та захисту його прав. 4 вересня 2018 р. Начальник Головного сервісного Центру МВС України повідомив ОСОБА_1, що його заяву від 30 вересня 2018 року було надіслано для організації розгляду до Регіонального сервісного центру МВС в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

21 вересня 2018 р. листом начальника Регіонального сервісного центру МВС в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі ОСОБА_1 повідомлено, що за результатами проведеної перевірки встановлено, що 14 березня 2014 р. ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Джанкой, Джанкойського та Красногвардійського районів було здійснено перереєстрацію автомобіля марки MAZDA-6, державний номерний знак НОМЕР_3, 2007 року випуску, на нового власника - гр. ОСОБА_2, на підставі довідки-рахунка від 10 березня 2014 року ВІА391935, виданої ТОВ «Агенство незалежних експертиз». При цьому начальник Регіонального сервісного центру МВС в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі також вказав, що у них відсутня можливість перевірки наданих для цього документів, їх дійсності та правомірності перереєстрації вказаного автомобіля, у зв'язку із тим, що орган, який здійснив перереєстрацію автомобіля знаходиться на тимчасово окупованій території Автономної республіки Крим.

25 жовтня 2018 р., враховуючи отриманий лист начальника Регіонального сервісного центру МВС в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, ОСОБА_1 ще раз звернувся із заявою до начальника Головного сервісного центру МВС України, прокурора м. Біла Церква та начальника Регіонального сервісного центру МВС в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про захист його права на розпорядження майном, належним йому на праві власності. Однак, начальник Головного Сервісного центру МВС України конкретної відповіді на його повторне звернення не надав.

Так, 1 листопада 2018 р., ОСОБА_1 отримав лист №31/1-Г-3 за підписом начальника Регіонального сервісного центру МВС в АР Крим та м. Севастополі, в якому вони підтвердили законність проведення ними перевірки його попередньої скарги, ще раз вказали на встановлення ними реєстрації двійника його автомобіля та неможливість скасування ними цієї реєстрації у зв'язку із зберіганням документів, які стали підставою для перереєстрації автомобіля, на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, що виключає можливість виявлення фіктивності та/або підробки таких документів, для скасування перереєстрації автомобіля згідно з пунктом 4 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (Закон №1207-УІІ), яким будь-яка взаємодія РСЦ МВС із ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Джанкой, Джанкойського та Красногвардійського районів є недопустимою. За остаточним вирішенням спірного питання щодо перереєстрації його автомобіля рекомендує звернутися до суду. У грудні 2018 року ОСОБА_1 втретє звернувся із заявою про перереєстрацію свого автомобіля до Регіонального сервісного центру МВС в Київській області, однак в січні 2019 року отримав лист Регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 21 грудня 2018 року з рекомендаціями звернутися для вирішення вказаного питання до суду.

Дослідивши позовну заяву судом встановлено, що заявник - ОСОБА_1 - звернувся до суду про скасування реєстраційного запису, яким перереєстровано легковий седан MAZDA-6, фіолетового кольору, № кузова НОМЕР_1, № двигуна НОМЕР_5 з робочим об'ємом двигуна 1798 куб.см., 2007 року випуску з ОСОБА_1 на нового власника - громадянина ОСОБА_2, на підставі довідки-рахунка від 10 березня 2014 р. ВІА391935, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Агенство незалежних експертиз" та поновити реєстрацію легкового седана MAZDA-6, фіолетового кольору, № кузова НОМЕР_1, № двигуна НОМЕР_5 з робочим об'ємом двигуна 1798 куб.см., 2007 року випуску за ОСОБА_1.

Отже, заявник, зазначаючи про дії щодо реєстрації, фактично звертається за захистом права власності на цей автомобіль і оспорює його належність іншому власнику, який на підтвердження свого права власності надав органу реєстрації довідку-рахунок від 10 березня 2014 р. ВІА391935, видану Товариством з обмеженою відповідальністю "Агенство незалежних експертиз". Ця довідка-рахунок свідчить про вчинений правочин і відноситься до доказів, які підтверджують право власності третьої особи на цей же автомобіль.

Наданий заявником висновок експертизи стосується обґрунтування права власності на автомобіль, а не відповідності (чи не відповідності) вчинених реєстраційних дій щодо цього автомобіля.

Таким чином, позивач, оспорюючи офіційне визнання і підтвердження державою факту набуття третьою особою речових прав на рухоме майно, намагається відновити своє право власності шляхом пред'явлення адміністративного позову до суб'єкта владних повноважень, який від імені держави здійснює державну реєстрацію речових прав на рухоме майно та їх обтяжень, в обхід передбаченого законом порядку розв'язання цивільно-правових спорів між суб'єктами цивільного права та без застосування передбачених законом способів захисту цивільного права.

Позов, предметом якого є реєстраційні дії, здійснені на основі юридичних фактів, стосовно яких існує спір про право цивільне, в межах якого можуть бути розв'язані питання, пов'язані з реєстрацією прав власності (а даному випадку на автомобіль), не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

У справі, що розглядається, оскаржуються реєстраційні дії щодо автомобіля, стосовно яких існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права власності на автомобіль, а тому цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивачки у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Крім того, суд звертає увагу ОСОБА_1, що вимоги щодо скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та зняття автомобіля з реєстрації є похідними за своїм характером та залежать від вирішення питання щодо права власності на спірне майно. Так, ОСОБА_1 звернувся до суду саме з метою захисту свого особистого майнового права та інтересу, відповідно спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Отже, цей позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а належить розглядати в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом за правилами підсудності, визначеними статтями 26-30 ЦПК України.

Згідно з вимогами п.1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо відмови у відкритті провадження у цій справі.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі № 320/1965/19 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в АРК та м. Севастополі, Регіонального сервісного центру МВС Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агенство незалежних експертиз", ОСОБА_2, Головний Сервісний Центр МВС (ГСЦ МВС), про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

2. У порядку виконання вимог частин п'ятої-шостої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя роз'яснює ОСОБА_1, що розгляд цієї справи належить до юрисдикції загального місцевого суду за правилами підсудності, визначеними ЦПК України. Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Журавель В.О.