Справа № 822/554/18
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/554/18

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

18 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Кузьменко Л.В. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2018 року (час ухвалення рішення та дату складання повного тексту рішення - не зазначено, місце ухвалення рішення - м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просила визнати протиправною відмову відповідача здійснити переведення її з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця; зобов'язати відповідача призначити їй з 30 січня 2018 року пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723 в розмірі 60 відсотків від заробітку зазначеного в довідці від 31.01.2018 року №1864/06; зобов'язати відповідача з 30 січня 2018 року здійснювати нарахування і виплату їй пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723 в розмірі 60 відсотків від заробітку відповідно до довідки від 31.01.2018 року №1864/06.

Позов мотивований наявністю права на пенсію відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 №3723 Про державну службу на підставі п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 №889 Про державну службу .

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, зупинивши при цьому провадження у справі до набрання чинності рішенням Верховного ОСОБА_3 у зразковій справі №822/524/18 провадження №Пз/9901/23/18.

Позивач зазначає, що на час набрання чинності Закону України Про державну службу №889-VIII вона працювала на посаді державного службовця та має не менш як 20 років стажу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби, є інвалідом 2 групи, а тому має право відповідно до пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону на призначення їй пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону Про державну службу №3723-ХII в розмірі 60 % від заробітку працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Вказувала на незаконність дій відповідача, оскільки ст. 37 Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ, серед іншого передбачений порядок призначення пенсії по інвалідності державного службовця.

Посилається на те, що в її трудовій книжці серії БТ-І №7880747 від 27.08.1982, починаючи з дати призначення на посаду державної служби 09.03.1993 року до 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Закону України Про державну службу №889-VIII) вона безперервно перебувала на посадах, віднесених до сьомої-шостої категорії посад державних службовців, а стаж державної служби на зазначених посадах становив 23 роки 1 місяць 22 дні. Наказом №4-ос від 29.01.2018 року позивача було звільнено з посади головного спеціаліста відділу з питань призначення та перерахунку пенсій Камянець-Подільського обєднаного управлянні Пенсійного фонду України Хмельницької області відповідно до п.6ч.1 ст.83 Закону України Про державну службу.

Також зазначає, що на момент звернення із заявою про переведення на пенсію державного службовця після звільнення з посади державного службовця, загальний страховий стаж становив 35 років 11 місяців 9 днів , що підтверджується копією трудової книжки.

Позивач посилається на те, що він звернувся до відповідача з заявою про надання довідки про складові заробітної плати, однак відповідач довідку встановленого зразка не надав, натомість видав довідку від 31.01.2018 року №1866/06, в якій також зазначено складові заробітної плати за останній місяць перед днем звернення за призначенням пенсії державного службовця.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Посилається на те, що позивачу правомірно відмовлено у переведенні з пенсії по інвалідності як інваліда 2-ї групи, призначеної відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV на пенсію по інвалідності державного службовця у відповідності до вимог ст.37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 року №3723-ХІІ.

Посилається на те, що згідно п.3 Порядку Право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбачено абз.1 ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, з урахуванням стажу державної служби передбаченого п.2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 року №889-VIIІ "Про державну службу" не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають: жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Відповідач зазначає, що позивач реалізувала своє право на отримання пенсії по інвалідності ще 19.05.2015 року, тобто з моменту призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058, та отримує пенсійні виплати, вид та розмір яких не зменшувався, а отже збережено сутність і зміст права на соціальний захист.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року провадження по справі зупинено до набрання чинності рішенням Верховного ОСОБА_3 у зразковій справі № Пз/9901/23/18.

19 березня 2019 року ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду провадження по справі поновлено.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржене рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України не відповідає.

Як встановив суд та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV.

30.01.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення його з пенсії по інвалідності як інваліда 2-ї групи, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІV на пенсію по інвалідності державного службовця у відповідності до вимог ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-XII з урахуванням довідки управління від 31.01.2018 року №1864/06.

Листом від 31.01.2018 №1872/04 Кам'янець-Подільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області відмовило позивачу в призначенні пенсії державного службовця.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду за захистом порушеного права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, хоча і має стаж державного службовця однак, не має права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Попереднього Закону на підставі п.10,12 Прикінцевих та перехідних положень нового Закону " Про державну службу", оскільки на час звернення до відповідача з відповідною заявою не досягла віку 60 років.

Розглядаючи питання про законність і обґрунтованість судового рішення, яким в позові відмовлено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом №889-VIII.

Відповідно до п.2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п.10,12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст.37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч.9 ст.37 Закону №3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч.1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Виходячи із викладеного, неприпустимим є встановлення такого правового регулювання, за яким розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в ч.3 ст.46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме ст.22 Основного Закону України.

Судом установлено, що трудовий стаж позивачки на державній службі становить 23 роки 01 місяць 22 дні, вона є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК серія АВ № 0539484, виданої 19 травня 2015 року.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, колегія суддів вважає, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст.37 Закону №3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону №3723-XII.

Стосовно аргументів ГУ ПФУ у Хмельницькій області, які підтримані судом першої інстанції, що законодавцем визначені правила, які підлягають застосуванню при призначенні пенсії державним службовцям після 01 травня 2016 року, тобто, на думку відповідача, підлягають застосуванню у сукупності норми, визначені п. 10, 12 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положень" Закону № 889-VIII, і норми, передбачені ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII, які визначають умови для призначення пенсії державного службовця, а саме: вік (у даному випадку 60 років), стаж державного службовця і страховий стаж.

ОСОБА_4 Верховного ОСОБА_3 вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки Закон не повязує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому орган пенсійного фонду, як субєкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.

З огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення державних службовців, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, ОСОБА_4 Верховного ОСОБА_3 дійшла висновку, що існують підстави для скасування рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного ОСОБА_3 від 04 квітня 2018 року.

Відповідно до вимог частини третьої статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного ОСОБА_3 за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного ОСОБА_3, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Положеннями ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

ЄСПЛ у п.52,56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобовязаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики ОСОБА_3. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обовязків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобовязані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що позивач має право на призначення пенсії державного службовця по інвалідності другої групи в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, до якої включаються всі види оплат праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, згідно зі ст.37 Закону України "Про державну службу".

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного ОСОБА_3 у зразковій справі №822/524/18 (Пз/9901/23/18) від 13 лютого 2019 року.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від "15" травня 2018 р. скасувати, прийняти постанову, якою позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати неправомірними дії Камянець-Подільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України № 889-VIII Про державну службу.

Зобов'язати Камянець-Подільське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_2 пенсію за віком відповідно до п.12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII "Про державну службу" з 31 січня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного ОСОБА_3.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_3