Справа № 697/2029/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2019 року

м. Київ

справа №697/2029/16-а

адміністративне провадження №К/9901/22425/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мороз Л.Л.,

суддів: Гімона М.М., Бучик А.Ю.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 697/2029/16-а

за позовом ОСОБА_2 до Канівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області (далі - Канівське ОУ ПФУ) про визнання неправомірними дій у відмові призначення та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Канівського ОУ ПФУ

на постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2016 року, ухвалену у складі головуючого судді Орла С.І. та

ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Мацедонської В.Е., суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П., -

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив:

- визнати неправомірними дії Канівського ОУ ПФУ щодо відмови у призначенні та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі, передбаченому Законом України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI);

- зобов'язати Канівське ОУ ПФУ прийняти рішення про призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі, передбаченому Законом № 2453-VI з моменту звернення до пенсійного органу, тобто з 14 червня 2016 року.

Позов ОСОБА_2 обґрунтував тим, що він 09 серпня 2016 року звернувся до відповідача із заявою про призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% грошового утримання судді з 14 червня 2016 року, оскільки відповідно до довідки Канівського міськрайонного суду про розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці, станом на 15 червня 2016 року він має стаж 31 рік 4 місяці 25 днів. Проте відповідач відмовив йому в задоволенні даної заяви мотивуючи тим, що рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 № 4-п/2016 передбачено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання встановлюється судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, а за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2% заробітку, але на може бути більшим, ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» стаж роботи на посаді судді становить 13 років 10 місяців.

Дану відмову позивач вважає неправомірною, незаконною, оскільки право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання позивач набув до набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року, яким прийнято в новій редакції Закон України «Про судоустрій і статус суддів», та на який посилається відповідач, і даний Закон не передбачає позбавлення права на відставку суддів та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, які набули його до набрання чинності цим Законом.

При цьому позивач вказав, що до стажу роботи, що дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання необхідно зарахувати, окрім стажу роботи на посадах слідчого, 2 роки проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР та половину строку навчання в Харківському юридичному інституті.

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області постановою від 26 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року, задовольнив позовні вимоги.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що ОСОБА_2 на час подання заяви про звільнення у відставку мав загальний стаж роботи, який надавав йому право на звільнення з посади судді у відставку, що було реалізоване постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року, та надає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% грошового утримання судді. А посилання відповідача на Закон 2453-VI при обчисленні ОСОБА_2 стажу роботи судді, є хибним, оскільки відповідно до перехідних положень даного закону передбачено, що судді призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

07 березня 2017 року Канівське ОУ ПФУ звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що оскільки відповідно до документів пенсійної справи, стаж роботи позивача на посаді судді становить 13 років 10 місяців, тому щомісячне довічне грошове утримання судді правомірно призначено в розмірі 80 % грошового утримання судді.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 20 квітня 2017 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Верховний Суд заслухав у попередньому судовому засіданні доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанову та ухвалу судів попередніх інстанцій - без змін, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що указом Президента України від 27 грудня 2001 року № 1271/2001 «Про призначення суддів» ОСОБА_2 було призначено у межах п'ятирічного строку суддею Канівського районного суду.

Постановою Верховної Ради України від 15 березня 2007 року №751-V «Про обрання суддів» суддю Канівського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_2 обрано на посаду судді безстроково.

26 березня 2015 року ОСОБА_2 подав до Вищої ради юстиції заяву з проханням внести подання до Верховної Ради України про звільнення його з посади судді у відставку.

Постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року № 788-VІІІ «Про звільнення суддів» суддю Канівського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_2 звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом в.о. Голови Канівського міськрайонного суду від 12 листопада 2015 року №65-о ОСОБА_2 був відрахований зі штату суду та звільнений з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого Канівським міськрайонним судом Черкаської області 15 червня 2016 року № 1.29/27/16, що являється додатком до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органам Пенсійного фонду України, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1 (далі - Порядок № 3-1), станом на 15 червня 2016 року ОСОБА_2 має загальний стаж 31 рік 4 місяці 25 днів, з них стаж на посаді судді складає 13 років 9 місяців 29 днів, стаж на посаді слідчого Канівського МРВВС УМВС України в Черкаській області складає 17 років 6 місяців 26 днів.

Окрім цього суди встановили, що позивач проходив строкову військову службу в Збройних Силах СРСР з травня 1970 року по травень 1972 року, що підтверджується даними військового квитка серія НОМЕР_2 від 03 травня 1970 року, а з вересня 1972 року по червень 1976 року навчався в Харківському юридичному інституті, що підтверджується даними диплому серії НОМЕР_1, від 29 червня 1976 року, реєстраційний номер № 192.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 141 Закону № 2453-VI (у редакції до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», які визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016, тобто у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

За правилами частини першої статті 120 Закону № 2453-VI, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону № 2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон про статус суддів).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону про статус суддів кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

На час набрання чинності Законом № 2453-VI (30 липня 2010 року) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить більше ніж 13 років (при достатніх 10), до стажу роботи, який дає судді право на відставку, враховується також період проходження строкової військової служби, половина строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та робота на посадах прокурорів і слідчих.

Отже, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку належить враховувати, крім роботи на посаді судді (13 років 10 місяців 29 днів) календарний період проходження строкової служби (2 роки), половина строку навчання на юридичному факультету вищого навчального закладу (з вересня 1972 року по червень 1976 року) та робота на посадах слідчих (17 років 6 місяців 26 днів), загалом більше 35 років.

Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання на юридичному факультету вищого навчального закладу та роботи на посадах слідчих і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Враховуючи вищенаведене, суди дійшли вірного висновку, що стаж роботи позивача на посаді судді, до якого, як вже було зазначено, зараховується календарний період проходження строкової військової служби, половина строку навчання на юридичному факультету вищого навчального закладу та робота на посадах слідчих в свою чергу, дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 процентів від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17.

При цьому колегія суддів зазначає, що навіть без зазначення у довідці від 15 червня 2016 року № 1.29/27/16 Канівським міськрайонним судом Черкаської періодів проходження позивачем строкової військової служби та половини строку навчання на юридичному факультету вищого навчального закладу, стажу роботи, вказаному у цій довідці (31 рік 4 місяці та 25 днів), достатньо для визнання за позивачем права отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 процентів від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

Як зазначено у частині четвертій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні апеляційним судом оспорюваного рішення і погоджується з його висновками у справі, якими доводи скаржника відхилено.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Канівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області залишити без задоволення.

Постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року у справі № 697/2029/16-а - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду