Справа № 160/377/19
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2019 року Справа № 160/377/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2,
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Павлоградської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії, -
14 січня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Павлоградської міської ради з вимогами:
- відмінити рішення Павлоградської міської ради № 1469-45/VII від 21.12.2018 року;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року позовну заяву прийнято до провадження, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання 14 лютого 2019 року (суддя Сидоренко Д.В.).
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та на виконання розпорядження в.о. керівника апарату суду від 04.02.2019 р. № 126д, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи, яка перебувала у провадженні судді Сидоренко Д.В., у звязку із тимчасовою непрацездатністю судді Сидоренка Д.В.
За результатами перерозподілу вказана адміністративна справа передана на розгляд судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 року прийнято до провадження дану адміністративну справу та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Також сторонами подано відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив, які за своїм змістом зводяться до наведення аргументів позовної заяви та відповіді на відзив, відповідно.
У судове засідання 03.04.2019 року прибули представник позивача та представник відповідача.
Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні вимоги позову не визнав та просив у задоволенні позові відмовити, посилаючись на обставини, наведені у відповіді на відзив.
Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.03.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_6, є спадкоємцем майна ОСОБА_7, а саме: торгівельного павільйону, площею 93,30 м.кв., розташованого на вулиці Миру (колишня назва вулиці Інтернаціональна), 101/3 в м. Павлоград, Дніпропетровської області.
13.08.2018 року ФОП ОСОБА_5 звернулась до Павлоградської міської ради із заявою про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на вул. Миру, 101/3, площею 0,0101 га, для обслуговування будівель торгівлі, з подальшою передачею земельної ділянки в оренду.
10.09.2018 року листом за № 441 Павлоградська міська рада, повідомила ФОП ОСОБА_5, що відповідно до даних Державного земельного кадастру відомості щодо земельної ділянки на вул. Миру, 101/3, площею 0,0101 га в кадастрі відсутні. Зазначено, що по цій земельній ділянці розроблення технічної документації неможливо.
У листі-відповіді відповідача повідомлено, що рішенням сесії Павлоградської міської ради від 21.12.2010 р. №21-3/VІ Про поновлення строку оренди земельних ділянок орендарю було відмовлено в продовженні строку дії договору оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: вул. Миру, площею 0,0101 га, на підставі голосування депутатів на сесії Павлоградської міської ради. П.9 вищевказаного рішення орендаря було зобовязано здійснити заходи щодо демонтажу торгівельного павільйону до 01.04.2011 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року у справі № 0440/6999/18 визнано протиправною бездіяльність Павлоградської міської ради щодо неприйняття рішення за заявою від 13.08.2018 року про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на вул. Миру, 101/3, площею 0,0101 га; зобов'язано Павлоградську міську раду повторно розглянути заяву ФОП ОСОБА_5 від 13.08.2018 року про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на вул. Миру, 101/3, площею 0,0101 га та прийняти рішення з урахуванням вимог чинного законодавства та висновків суду у даній справі.

Павлоградською міською радою на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 року у справі № 0440/6999/18 розглянуто заяву ФОП ОСОБА_5 про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, за розглядом якого 21.12.2018 року рішення № 1469-45/VІІ «Про відмову в надані дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на вул.Миру, 101/3».

Вказане рішення містить посилання на вимоги ст.ст. 79-1, 123 Земельного кодексу України, та підстави: в звязку з необхідністю формування нової земельної ділянки та розроблення проекту земелеутсрою щодо її відведення на підставі голосування депутатів на сесії Павлоградської міської ради.

Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.

Правовідносини, пов'язані із земельними відносинами регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Згідно із статтею 22 Закону України Про землеустрій рішення Верховної ОСОБА_8 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України.

Частиною другою статті першої Земельного кодексу України передбачено, що право власності на землю гарантується.

Згідно з пункту"а" та "г" частини першої статті 17 Земельного кодексу України, до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом та підготовка висновків щодо надання або вилучення (викупу) земельних ділянок.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 2,3 цієї статті визначено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Пункт 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Відповідно до статті 121 Земельного кодексу України, громадяни мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в містах - не більше 0,10 га.

Згідно пункту 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Виходячи з аналізу вказаних вище норм матеріального права, суд звертає увагу, що такі чітко визначають порядок розгляду заяви (клопотання) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. В цих нормах однозначно вказано, що така заява повинна бути розглянута відповідною радою на сесії та прийнято рішення про її задоволення та надання дозволу або про відмову в задоволенні заяви та відмови в наданні дозволу. При цьому, підстави для відмови чітко перелічені встатті 118 Земельного кодексу України.

Згідно частини першої статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною ОСОБА_8 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нової земельної ділянки (крім поділу та обєднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною ОСОБА_8 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші обєкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті "а" частини другої статті 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування.

Частиною другою статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_8 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до положень частини 3 статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд погоджується з позивачем, що відповідач в даному випадку не прийняв рішення про відмову у задоволенні заяви, що було б належним чином вмотивованим та обґрунтованим, містило посилання на норми законодавства. По суті, при винесені оскаржуваного рішення Павлоградська міська рада лише формально розглянула звернення позивача, не провівши належного розгляду даного питання, обмежившись лише резолютивною частиною рішень без будь-якої аргументації та мотивації, хоча відмова в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має бути мотивована і підстави відмови чітко визначені статтею 123 Земельного кодексу України.

Відтак суд вважає, що оскаржуване рішення відповідача порушує права та охоронювані інтереси позивача.

Також суд зазначає, що частиною першою статті 79-1 Земельного кодексу України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (частина 5 статті 79-1 Земельного кодексу України).

Згідно відповіді наданої відділом у м.Павлограді міськрайонного управління у Павлоградському, Юрївському районах та м.Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 11.02.2019 року за вих. №258/121-19, у Державному земельному кадастрі відсутні відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0072; у відділі відсутні відомості щодо реєстрації права власності, права користування на земельну ділянку площею 0,0101 га з кадастровим номером :02:026:0072, яка розташована в м.Павлограді, вул.. Миру (Інтернаціольна) станом на 01.01.2013 року.

Судом не встановлено присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, яка розташована за адресою: м.Павлоград, вул. Миру (Інтернаціольна), 101/3; наданий позивачем витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.08.2018 року не містить даних щодо обєкта нерухомого майна земельної ділянки за адресою м.Павлоград, вул. Миру (Інтернаціольна), 101/3, та її кадастрового номеру.

Посилання на кадастровий номер земельної ділянки за адресою м.Павлоград, вул. Миру (Інтернаціольна), 101/3 - :02:026:0072 наявне лише в технічній документації з присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, розробленій МККП «Земельно-кадастрове бюро», датованого 2005 роком.

В частині позовних вимог про зобовязання Павлоградську міську раду надати дозвіл на складання технічної документації щодо встановлення відновлення меж земельної ділянки за адресою: м.Павлоград, вул.Миру, 101/3, кадастровий номер № :02:026:0072, суд вважає що в цій частині слід відмовити у задоволені вимог з наступного.

У відповідності до вимог статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень (частина друга статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам надано повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб. Вказане повноваження кореспондується з положеннями частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, яка встановлює порядок розгляду таких клопотань уповноваженим органом.

Суд не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Павлоградська міська рада у спірних правовідносинах є суб'єктом владних повноважень, яка Земельним кодексом України та законами України наділена повноваженнями вирішувати питання щодо розпорядження земельними ділянками державної або комунальної власності, зокрема в частині передачі їх у користування, відповідно до закону. Вказані повноваження є дискреційними.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Разом з тим, суд вказує, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Отже, під дискреційним повноваженням слід розуміти таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Крім того, абзацом 3 пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 вказано, що суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

З урахуванням наведеного, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати Павлоградську міську раду повторно розглянути заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про надання дозволу на складання технічної документації щодо встановлення відновлення меж земельної ділянки за адресою: м.Павлоград, вуд.Миру 101/3, кадастровий номер :02:026:0072 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Позовні вимоги про зобовязання відповідача надати дозвіл на складання технічної документації щодо встановлення відновлення меж земельної ділянки за адресою: м.Павлоград, вул.Миру, 101/3, кадастровий номер № :02:026:0072, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, є такими, що виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Павлоградською міською радою не доведено правомірності та обґрунтованості винесеного рішення, з урахуванням вимог, визначених частиною 2 статті 19 Конституції України, частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1921,00 грн., що документально підтверджується квитанцією № 80 від 14.01.2019 року (а.с. 3).

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 960,50 грн. підлягає стягненню з Павлоградської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань.

На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 03 квітня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Виготовлення постанови у повному обсязі здійснено 15 квітня 2019 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини рішення в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (51400, АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) до Павлоградської міської ради (51400, Дніпропетровська обл., місто Павлоград, вулиця Соборна, будинок 95; ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Павлоградської міської ради від 21.12.2018 року № 1469-45/VII.

Зобов'язати Павлоградську міську раду повторно розглянути заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про надання дозволу на складання технічної документації щодо встановлення відновлення меж земельної ділянки за адресою: м.Павлоград, вуд.Миру 101/3, кадастровий номер :02:026:0072 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 за рахунок бюджетних асигнувань Павлоградської міської ради документально підтверджені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 960,50 грн. (дев'ятсот шістдесят гривень 50 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 15 квітня 2019 року.

Суддя ОСОБА_1