Справа № 280/649/19
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року Справа № 280/649/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 69014) до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (вул. К-Карого, буд. 25-а, м. Запоріжжя, 69014) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15.02.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі відповідач), в якій позивач просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії у звязку з втратою годувальника та зобовязати відповідача призначити позивачу пенсію у звязку з втратою годувальника, розраховану з урахуванням відомостей зазначених у розпорядженні №160510 від 10.05.2017.

Крім того, просить стягнути з відповідача судовий збір сплачений за подання цього позову у розмірі 768,40 грн. на користь позивача, справу вирішити з викликом сторін.

Ухвалою від 20.02.2019 позов був залишений без руху, наданий позивачу строк для усунення недоліків позову.

01.03.2019 від позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 05 березня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначене судове засідання на 27 березня 2019 року без виклику сторін.

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані тим, що вона з 27.01.2001 вона отримує пенсію за віком. Після смерті чоловіка (03.05.2017) вона звернулася до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з заявою про призначення пенсії у звязку з втратою годувальника на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», на що отримала відмову, яку оскаржила в суді. За результатами судового оскарження, з врахуванням рекомендацій Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, 10.12.2018 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії у звязку з втратою годувальника. Листом від 22.12.2018 їй повторно відмовлено у призначенні такої пенсії, посилаючись на те, що після перерахунку її пенсія зменшиться. Вважає відмову протиправною та просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач позов не визнав. 28.03.2019 представником відповідача подано до суду відзив на адміністративний позов (вх. №12299), відповідно до якого зазначає, що вимога позивача щодо розрахунку пенсії у звязку з втратою годувальника з урахуванням відомостей, зазначених у розпорядженні №160510 від 10.05.2017, що неправомірною, оскільки зазначене розпорядження містить дані щодо розміру пенсії за вислугу років померлого ОСОБА_2. При цьому, частиною 1 статті 37 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія у звязку з втратою годувальника призначається в розмірі на одного працездатного члена сімї 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника. Крім того, відповідач зазначає, що позивач не зверталася до органу пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника встановленого зразка, а її заява від 22.12.2018 розглянута в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян». Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

09 квітня 2019 року позивачем подано пояснення щодо відзиву відповідача (вх. №14110), відповідно до яких зазначає, що відповідачем при розрахунку пенсії у звязку з втратою годувальника проігноровано постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2018 по справі №336/2545/17 в частині використання відомостей, зазначених у розпорядженні №160510 від 10.05.2017 під час вирішення питання призначення пенсії у разі втрати годувальника. Також зазначає, що відповідачем при прийнятті заяви про призначення пенсії не було надано заперечення або пояснення щодо недотримання форми її заповнення. Таким чином, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 27.07.2001 отримує пенсію за віком.

У зв'язку зі смертю чоловіка позивача, ОСОБА_2 (дата смерті 03.05.2017 року), що підтверджується копіями свідоцтва про одруження серії ІІ-ЯК №0122256, свідоцтва про смерть серія І-ЖС №388854, з яким спільно проживала і вела спільне господарство за адресою АДРЕСА_2, 69014, позивач втратила основне джерело до існування. Як зазначає позивач, пенсія померлого чоловіка була для неї основним та постійним видом доходу і повністю була на утриманні свого чоловіка. Розмір пенсії ОСОБА_2 на дату його смерті складав 10740,00 грн.

У 2017 році після смерті чоловіка позивач звернулася до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з заявою про призначення пенсій у зв'язку з втратою годувальника на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», на яку отримала відмову, яку оскаржила до суду. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.01.2018 у задоволенні позову відмовлено. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2018 року у справі №336/3545/17, апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.01.2018 року залишено без задоволення.

Разом з тим, у вказаному судовому рішенні Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом зауважено наступне:

«Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідач повідомляючи позивача про недоцільність переходу на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, у відповідності до вимог чинного законодавства здійснив попередній розрахунок пенсії позивачу у зв'язку з втратою годувальника за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Проте, як вбачається з здійсненого відповідачем попереднього розрахунку пенсії позивачу у зв'язку з втратою годувальника розрахованої за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», він здійснений без урахування відомостей зазначених у розпорядженні №160510 від 10.05.2017року про призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років після його смерті».

10.12.2018 ОСОБА_1 повторно звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника. Крім того зазначено, що всі документи, які необхідні для призначення пенсії наявні в пенсійній справі. У разі, якщо для прийняття рішення необхідні додаткові документи, просить повідомити письмово.

Листом від 22.12.2018 за вих. № 726/М-1 Шевченківським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Запоріжжя надано відповідь, в якій зазначено, що пенсія у звязку з втратою годувальника призначається в розмірі на одного працездатного члена сімї 50 % пенсії за віком померлого годувальника. Одночасно повідомлено, що її чоловік отримував пенсію за вислугу років, яка на дату смерті складала 10740 грн. Пенсія за віком складала 1419,66 грн. Чинним законодавством визначено, що пенсія у звязку з втратою годувальника призначається у розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника, а не пенсії за вислугу років. З огляду на зазначене, перехід на пенсію у звязку з втратою годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 недоцільний.

Позивач, не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови в призначенні пенсії у звязку з втратою годувальника та визначення розміру пенсії у разі втрати годувальника, звернувся до суду з даним позовом.

Розглядаючи спір по суті, суд керується наступним.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Основні принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачено Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058).

Згідно ст.5 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Розділом V вказаного Закону визначено умови призначення пенсії у звязку з втратою годувальника (стаття 36), розмір такої пенсії (стаття 37), період, на який вона призначається, зміна її розміру (стаття 38), призначення однієї пенсії у звязку з втратою годувальника на всіх членів сімї, виділення частки пенсії (стаття 39).

Право на призначення пенсії у звязку з втратою годувальника закріплено, зокрема, абзацом другим частини першої статті 36 Закону № 1058-IV, відповідно до якого батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у звязку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Відповідно до частини першої статті 37 цього Закону пенсія у звязку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сімї призначається в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Суд зазначає, що цією нормою чітко визначений вид пенсії, з якої обраховується пенсія у звязку з втратою годувальника, і це не пенсія, яку отримував годувальник на дату смерті.

У даній справі позивачем підтверджено, а відповідачем не заперечується, що ОСОБА_1 має право на призначенні пенсії по втраті годувальника на підставі статті 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що у даній справі предметом спору є саме визначення порядку розрахунку пенсії у звязку з втратою годувальника, оскільки позивач наполягає на розрахунку пенсії виходячи з 50% пенсії померлого чоловіка (за вислугу років), а відповідач виходячи з 50% пенсії за віком.

Позивачем надано до адміністративного позову копію розпорядження №160510 від 10.05.2017, відповідно до якого судом встановлено, що ОСОБА_2 отримував пенсію за вислугу років як працівник льотного екіпажу. Відповідно до розрахунку пенсії, наведеного в даному розпорядженні, розмір пенсії становить 10740 грн.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» видами державних пенсій є трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

За загальним правилом, встановленим статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", право на пенсію за віком мають особи, які досягли пенсійного віку (60 років) та мають мінімальний страховий стаж передбачений законодавством (15 років). Однак, є категорії осіб, які мають право на отримання пенсії до досягнення пенсійного віку, за наявності певних умов, таких, як наприклад, стаж роботи за певною спеціальністю.

Таким чином, пенсія за вислугою років це щомісячна пенсійна виплата особі, яка не досягла пенсійного віку, але за наявності сукупності умов, передбачених спеціальними нормами законодавства, має право на її отримання.

Відповідно до статті 52 Закону України Про пенсійне забезпечення окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу мають право на пенсію за вислугу років. Розмір пенсії за вислугу років та категорії працівників авіації і льотно-випробного складу, які мають право на пенсію за вислугу років визначені статтями 53, 54 зазначеного Закону.

Згідно з частиною третьою статті 53 Закону України Про пенсійне забезпечення (у редакції Закону України Про внесення змін до деяких Законів України від 17.11.99 №1222-XIV, працівникам льотно-випробного складу та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотам, штурманам, бортінженерам, бортмеханікам, бортрадистам, льотчикам-наглядачам) і борт-операторам, які виконують спеціальні роботи в польотах, пенсії обчислюються з середньомісячного заробітку за роботу, що дає право на пенсію за вислугу років (частина перша статті 64 та статті 65, 66, 69), одержуваного перед її припиненням, і призначаються в розмірах, передбачених частинами першою третьою, шостою статті 19 та статтею 21 цього Закону для пенсій за віком, і не можуть перевищувати 85 процентів заробітку для працівників льотно-випробного складу та 75 процентів заробітку для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах. При цьому розмір пенсії для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах, не може перевищувати дві з половиною величини середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за календарний рік, що передує місяцю, з якого призначається пенсія.

Статтею 27 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлений порядок визначення розміру пенсії за віком, який є відмінним від порядку визначення розмуру пенсії за вислугою років, передбачений ст. 53 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, пенсія за віком та пенсія за вислугою років є різними видами трудової пенсії.

Відтак, суд дійшов висновку про правомірність відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії у звязку з втратою годувальника, оскільки в разі призначення такої пенсії вона буде меншою ніж та, яку позивач отримує на теперішній час.

З урахуваннм викладено, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задовленні позовної заяви ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 69014) до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (вул. К-Карого, буд. 25-а, м. Запоріжжя, 69014) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Кисіль