Справа № 120/924/19-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2019-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття провадження у справі

м. Вінниця

19 квітня 2019 р. Справа № 120/924/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олену Степанівну, розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 (вул. Жовтнева, б. 1, с. Чернятин. Жмеринський р-н., Вінницька обл.)

до: Управління у справах національностей та релігії Вінницької обласної державної адміністрації (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21050)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 громади «ОСОБА_3 Первомученика і ОСОБА_4 с. Чернятин Жмеринського району Вінницької Єпархії Української Православної Церкви» (вул. Жовтнева, б. 1, с. Чернятин, жмеринський р-н., Вінницька обл.)

про: визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду із позовною заявою звернулась ОСОБА_1 (надалі позивач) до Управління у справах національностей та релігії Вінницької обласної державної адміністрації (надалі відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 громади «ОСОБА_3 Первомученика і ОСОБА_4 с. Чернятин Жмеринського району Вінницької Єпархії Української Православної Церкви» (надалі третя особа) про визнання протиправними дій відповідача по включенню до переліку релігійних організацій, які розпочали процедуру зміни підлеглості у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним об`єднанням ОСОБА_2 організації «ОСОБА_2 громада «ОСОБА_3 Первомученика і ОСОБА_4 с. Чернятин Жмеринського району Вінницької Єпархії Української Православної Церкви» та зобовязання відповідача спільно з третьою особою провести загальні збори членів ОСОБА_2 організації «ОСОБА_2 громада «ОСОБА_3 Первомученика і ОСОБА_4 с. Чернятин Жмеринського району Вінницької Єпархії Української Православної Церкви», на яких до порядку денного включити питання: чи підтримує релігійна громада зміну у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійними центрами (управлінням) шляхом внесення відповідних змін або доповнень до статуту релігійної громади.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги наступним. Вона є членом релігійної громади третьої особи. 19.02.2019 року дізналась про оприлюднення відповідачем інформації про перелік релігійних організацій, якими розпочато процедуру зміни підлеглості у канонічних та організаційних питаннях. Позивач зазначає, що вона не приймала участі у загальних зборах релігійної громади, на яких приймалось рішення про зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях; вона також не приймала участі у такому голосуванні; не давала своєї згоди на зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях третьої особи. Позивач вказує на те, що загальні збори були неправомірними, суперечать вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» (надалі Закон), фактично відбувся схід жителів села Чернятин. Рішення про зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях суперечить статуту третьої особи. Членами третьої особи на загальних зборах було прийнято рішення про недопущення зміни підлеглості у канонічних та організаційних питаннях. Позивач звертає увагу на те, що про визначення канонічної приналежності третьої особи прийнято два протилежних за змістом рішення, що викликає необхідність визначитись із законністю кожного з них. Відповідач же погодився із рішенням жителів села про зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях та розмістив інформацію на офіційному веб-сайті Вінницької ОДА, чим порушив права позивача на свободу світогляду і віросповідання, які закріплені в ст. 35 Конституції України.

Разом із позовною заявою до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, яку ухвалою суду від 20.03.2019 року повернуто згідно ч. 7 ст. 154 КАС України у звязку із несплатою судового збору за вказану заяву.

21.03.2019 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб.

29.03.2019 року до суду надійшла заява позивача про виклик свідків та клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Вказані заява та клопотання обґрунтовані тим, що дана справа становить значний суспільний інтерес, оскільки мова йде не лише про права та інтереси одного позивача, а всіх членів третьої особи, кількість яких нараховує 76 осіб, тобто справа стосується прав 76 чоловік щодо вільного сповідання своєї віри. Свідки зможуть підтвердити те, що рішення загальних зборів, яким прийнято рішення про зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях третьої особи є недійсним, а члени цієї релігійної громади не брали участі у голосуванні та взагалі не голосували про зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях.

Ухвалою суду від 02.04.2019 року вказані заява та клопотання залишені без задоволення з підстав, викладених в ухвалі суду.

05.04.2019 року до суду надійшов відзив відповідача, у якому він просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідач зазначає, що до нього 25.01.2019 року та 12.02.2019 року надійшли заяви та протоколи третьої особи, в яких були висловлені позиції щодо не зміни підлеглості у канонічних та організаційних питаннях. Чинним законодавством не передбачено вчинення будь-яких дій у випадку повідомлення релігійною організацією про не зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях, тому відповідач прийняв такі документи до уваги та долучив їх до матеріалів справи. 11.02.2019 року до нього надійшли документи із висловленою позицією щодо зміни підлеглості у канонічних та організаційних питаннях третьою особою. У відповідності до вимог п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи» відповідач забезпечив оприлюднення вказаного рішення на своєму офіційному веб-сайті. Крім цього, третю особу публічно через офіційне видання «Урядовий курєр» повідомлено про необхідність внесення змін до статуту згідно п. 3 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до ст. 12 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації»».

Відповідач зазначає, що рішення про зміну підлеглості релігійної громади та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється на загальних зборах цієї громади, відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону. Це питання належить до виключної компетенції загальних зборів релігійної громади. Загальні збори мають право приймати рішення з усіх питань діяльності відповідної релігійної громади, у тому числі і тих, що належать до компетенції інших органів управління. Отже, ніхто не може позбавити загальні збори релігійної громади права прийняти рішення щодо зміни своєї підлеглості. У відповідності до вимог діючого законодавства втручання держави у закону діяльність релігійних організацій заборонено.

12.04.2019 року до суду надійшли пояснення третьої особи, у яких зазначено про підтримку позовних вимог позивача. Третя особа наголошує на тому, що в силу набуття чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи» відповідні органи повинні забезпечити оприлюднення рішення щодо зміни підлеглості релігійної організації. Але третя особа не приймала рішення про зміну своєї підлеглості, що підтверджується наступним: голова та члени третьої особи не ініціювали проведення загальних зборів 08.02.2019 року; по факту були проведенні збори громади села; так звані загальні збори проведені з порушенням статуту третьої особи та Закону, Конституції України та інших законів. Третя особа визнає загальні збори 08.02.2019 року незаконними. Документи на реєстрацію подані особою, яка не мала повноважень. Взятий до уваги відповідачем протокол є підробленим документом.

Проаналізувавши пояснення учасників по справі, їх доводи та аргументи, правові підстави, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд дійшов висновку про наступне.

Заявлені позовні вимоги стосуються дій відповідача по включенню до переліку релігійних організацій, які розпочали процедуру зміни підлеглості у канонічних та організаційних питаннях третьої особи. Проте, по суті спору, позивач та третя особа у позовній заяві, у поясненнях, у заяві про виклик свідків, у клопотанні про розгляд справи за правилами загального провадження викладають свої аргументи та наводять доводи, які стосуються виключно законності проведення загальних зборів 08.02.2019 року та саме законності рішення, прийнятого на вказаних зборах, про зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях. Тобто, у даному випадку, оскаржуються дії відповідача з підстав порушення особами, які надали відповідачеві 11.02.2019 року відповідні документи про зміну третьою особою своєї підлеглості у канонічних та організаційних питаннях. Третя особа зазначає, що визнає загальні збори 08.02.2019 року незаконними, позивач зазначає, що не приймала рішення про зміну підлеглості та участі у голосуванні не приймала.

У відповідності до вимог ст. 8 Закону релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно обєдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.

Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. ОСОБА_2 громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням).

Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади.

Частина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем).

Суд звертає увагу на те, що вищезазначені обставини та вирішення питання зміни підлеглості у канонічних та організаційних питаннях належать саме до внутрішньої діяльності релігійної організації релігійної громади, яка є юридичною особою та зареєстрована у відповідності до вимог діючого законодавства України., та визначаються статутом, на підставі якого діє релігійна громада. І саме про порушення вимог статуту третьої особи наголошує і позивача, і саме третя особа.

Як вже зазначалось, відповідач у своєму відзиві на позов також наголошує на тому, що рішення про зміну підлеглості релігійної громади та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється на загальних зборах цієї громади і це питання належить до виключної компетенції загальних зборів релігійної громади. У відповідності до вимог діючого законодавства втручання держави у закону діяльність релігійних організацій заборонено.

Позивач та третя особа пов'язують оскарження дій відповідача власне з незаконними діями осіб, які подали відповідну заяву та протокол відповідачеві. Фактичною підставою звернення позивача із позовом до суду стали не стільки протиправні дії відповідача по включенню третьої особи до переліку релігійних організацій, які розпочали процедуру зміни підлеглості у канонічних та організаційних питаннях, як дії осіб, які скликали парафіяльні збори, прийняли рішення про зміну підлеглості релігійної громади, подали відповідну заяву та протокол відповідачеві.

Згідно ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З наведеної норми вбачається, що публічно - правовий спір виникає, зокрема, у звязку із виконанням або невиконанням субєктом владних повноважень своїх публічно-владних управлінських функцій. Однією з ознак публічно-правового спору, дійсно, є наявність субєкта владних повноважень, але ця ознака не є визначальною. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. У таких відносинах один з субєктів - суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб'єкта, а останній відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

У даному випадку, цей спір виник не у звязку із включенням третьої особи до переліку релігійних організацій, які розпочали процедуру зміни підлеглості у канонічних та організаційних питаннях, а у звязку із прийняттям рішення про зміну підлеглості третьої особою.

Як вже зазначалось, саме позивач наголошує на тому, що про визначення канонічної приналежності третьої особи прийнято два протилежних за змістом рішення, що викликає необхідність визначитись із законністю кожного з них. Він оспорює порядок та спосіб скликання парафіяльних зборів та право участі у них, повноваження приймати рішення про внесення змін до статуту третьої особи.

Вирішення питання у порядку адміністративного судочинства щодо протиправності вказаних дій відповідача, не вичерпає наявного спору (конфлікту) по підлеглості третьої особи у канонічних та організаційних питаннях. По своєї суті два протилежних рішення, про які погорить позивач, будуть існувати надалі.

Відповідач, як субєкт владних повноважень не керує поведінкою ані позивача, ані третьої особи, оскільки, згідно приписів ст.. 5 Закону держава (зокрема, в особі субєкта владних повноважень) не втручається у здійснювану в межах закону діяльність релігійних організацій.

Крім цього, наявність публічно правового спору узгоджується і з положеннями ст. 2, 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Так, згідно п. 4 ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, зокрема, щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського обєднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Таким чином, наданню правової оцінки діям відповідача передує встановлення та доказування у даному спорі обставин, які є внутрішньою діяльністю релігійної організації.

За таких обставин, суд доходить висновку, що в даному випадку, спір виник саме між членами релігійної громади (третьою особою) та громадою села Чернятин.

У відповідності до вимог ст. 1 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 26 ЦК України усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов'язки.

Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом.

Ст. 35 Конституції України визначено одне з особистих немайнових прав людини, а саме, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Суд звертає увагу, що позивач звернулась до адміністративного суду за захистом свого цивільного особистого немайнового права права на свободу світогляду і віросповідання

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу.

З наведеного вбачається, що спірні правовідносини не є публічно-правовим спором у розумінні КАС України, а позовні вимоги у зазначеній справі спрямовані на захист цивільного особистого немайнового права позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.12.2018 у справі № 806/3462/14 (адміністративне провадження № К/9901/4706/18).

У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ст. 239 КАС України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен розяснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по даній справі. З огляду на суб'єктний склад сторін саме по даній справі, позивачеві необхідно звернутись за захистом свого особистого немайнового права у порядку цивільного судочинства.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації», Цивільним кодексом України, ст. ст. 2, 4, 19, 238, 239, 248, 256, 262, 293, 294, 295 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління у справах національностей та релігії Вінницької обласної державної адміністрації за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 громади «ОСОБА_3 Первомученика і ОСОБА_4 с. Чернятин Жмеринського району Вінницької Єпархії Української Православної Церкви» про визнання протиправними дій відповідача по включенню до переліку релігійних організацій, які розпочали процедуру зміни підлеглості у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним об`єднанням ОСОБА_2 організації «ОСОБА_2 громада «ОСОБА_3 Первомученика і ОСОБА_4 с. Чернятин Жмеринського району Вінницької Єпархії Української Православної Церкви» та зобовязання відповідача спільно з третьою особою провести загальні збори членів ОСОБА_2 організації «ОСОБА_2 громада «ОСОБА_3 Первомученика і ОСОБА_4 с. Чернятин Жмеринського району Вінницької Єпархії Української Православної Церкви», на яких до порядку денного включити питання: чи підтримує релігійна громада зміну у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійними центрами (управлінням) шляхом внесення відповідних змін або доповнень до статуту релігійної громади.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Маслоід Олена Степанівна