Справа № 200/1939/19-а
Суддя: Загацька Т. В.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 р. Справа№200/1939/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить:

- визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Вугледар Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи: з 11.12.1990 року - гірничим робітником по ремонту гірничих виробок з повним робочим днем у шахті Трудівська м. Донецьк (звільнено з 13.06.1993 року наказом № 399-к від 14.06.1993 року стаж роботи складає: 2 роки 6 міс 2 дні); з 14.05.1997 року, гірничим робітником по ремонту гірничих виробок ТОВ ШСУ № 7 м. Донецьк (звільнено з 30.09.1998 року наказом № 136-к від 30.09.1998 року стаж роботи складає: 1 рік 4 міс 16 днів); з 08.10.1998 року прохідником з повним робочим днем у шахті Петровська м. Донецька (звільнено з 06.12.2000 року наказом № 286-к від 05.12.2000 року стаж роботи складає: 2 роки 1 міс 28 днів); з 01.02.2006 року - прохідником з повним робочим днем у шахті ім. О.Ф. Засядька м. Донецька (звільнено з 02.07.2015 року наказом № 555-к від 06.07.2015 року стаж роботи складає: 9 років 5 міс 1 днів) - якій надає право на призначення пенсії за ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення;

- скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в м. Вугледар Донецької області № 1294 від 27 жовтня 2017 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії у звязку із недостатністю пільгового стажу роботи;

- зобов'язати Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, із зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи: з 11.12.1990 року - гірничим робітником по ремонту гірничих виробок з повним робочим днем у шахті Трудівська м. Донецьк (звільнено з 13.06.1993 року наказом №399-к від 14.06.1993 року стаж роботи складає: 2 роки 6 міс 2 дні ); з 14.05.1997 року, гірничим робітником по ремонту гірничих виробок ТОВ ШСУ № 7 м. Донецьк (звільнено з 30.09.1998 року наказом № 136-к від 30.09.1998 року стаж роботи складає: 1 рік 4 міс 16 днів); з 08.10.1998 року прохідником з повним робочим днем у шахті Петровська м. Донецька (звільнено з 06.12.2000 р. наказом № 286-к від 05.12.2000 року стаж роботи складає: 2 роки 1 міс 28 днів); з 01.02.2006 року - прохідником з повним робочим днем у шахті ім. О.Ф. Засядька м. Донецька (звільнено з 02.07.2015 року наказом № 555-к від 06.07.2015 року стаж роботи складає: 9 років 5 міс 1 днів), що надає право на пенсію відповідно до ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, періоду його роботи прохідником підземним з повним робочим днем в шахті з 01.02.2006 року до 02.07.2015 року в ПАТ Шахта ім. О.Ф. Засядька.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що при вирішенні питання щодо призначення пенсії відповідачем протиправно не враховано спірні періоди роботи позивача. Позивач вважає, що основним документом, що підтверджує спеціальний стаж, є трудова книжка, а тому рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії є протиправним.

Відповідач проти задоволення заявлених вимог заперечував, мотиви незгоди виклав в адресованому суду відзиві на позов. За змістом відзиву відповідач вважає рішення про відмову в призначенні пенсії за віком обґрунтованим та таким, що відповідає приписам чинного законодавства з пенсійного забезпечення. Враховуючи наведене, просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.02.2019 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 18.03.2019 року вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою суду від 02.04.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та відповідач до судового засідання не зявились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

На підставі ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, місце проживання: 85670, Донецька обл., м. Вугледар, вул. 30 річчя Перемоги, буд. 8/59, паспорт серії ВЕ №705779.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в м.Вугледарі (правонаступник - Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області) із заявою від 18.10.2017 року № 1294 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.1 ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення. До заяви позивачем було додано: копію трудової книжки, копію диплому, довідки про пільговий стаж №185,186 від 19.10.2017 р. з ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», довідки про заробітну плату №№ 1279,638 від 19.10.2017 року ДП "Шахта ім.. ОСОБА_2", довідку про пільговий стаж №386 від 04.09.2017 року ОП "Шахта ім.. ОСОБА_3" (зареєстроване у м. Авдіївка, Донецької обл.), копію картки платника податків, копію паспорту, копію довідки тимчасово переміщеної особи.

27.10.2017 року УПФУ в м.Вугледарі прийняте рішення № 1294 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1, в якому зазначено, що пільговий стаж обрахований відповідно наданих довідок про пільговий характер роботи за виключенням пільгового стажу періодів, відсутності атестації робочих місць, безоплатних відпусток, лікарняного листа без оплати, періодів, за які відсутня сплата внесків згідно даних персоніфікованого обліку.

В трудовій книжці БТ-ІІ № 1142742 ОСОБА_1 містяться наступні записи:

- 23.10.1989 року, згідно із Наказом № 986-к від 18.10.1989 року, працював в якості учня гірничого робітника підземного з повним робочим днем у шахті «Південнодонбаська №3» м.Вугледар, Донецької області;

- 06.12.1989 року, згідно із Наказом № 1142-к від 06.12.1989 р., працював гірничим робітником підземним з повним робочим днем у шахті «Південнодонбаська №3» м.Вугледар, Донецької області (звільнено з 06.12.1990 року наказом № 1108-к від 07.12.1990 року);

- 11.12.1990 року, згідно із Наказом № 1252-к від 11.12.1990 року, прийнято гірничим робітником по ремонту гірничих виробок з повним робочим днем у шахті «Трудівська» м. Донецьк (звільнено з 13.06.1993 року наказом №399-к від 14.06.1993 року);

- 24.06.1993 року, згідно із Наказом № 902-к від 22.06.1993 року, позивача було прийнято прохідником з повним робочим днем у шахті «Південнодонбаська №3» м.Вугледар, Донецької області (звільнено з 04.08.1994 року наказом № 1101-к від 04.08.1994 року;

- 14.05.1997 року, згідно із Наказом № 74-к від 15.05.1997 року, позивача було прийнято гірничим робітником по ремонту гірничих виробок ТОВ «ШСУ №7» м. Донецьк (звільнено з 30.09.1998 року наказом №136-к від 30.09.1998 року);

- 08.10.1998 року, згідно із Наказом № 242-к від 08.10.1998 року, позивача було прийнято прохідником з повним робочим днем у шахті «Петровська» м. Донецька (звільнено з 06.12.2000 року наказом № 286-к від 05.12.2000 року);

- 01.02.2006 року, згідно із Наказом № 195-к від 01.02.2006 року, позивача було прийнято прохідником з повним робочим днем у шахті ім. О.Ф. Засядька м. Донецька (звільнено з 02.07.2015 року наказом № 555-к від 06.07.2015 року).

З наданої позивачем довідки ПАТ «Шахта імені ОСОБА_3» про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 04.09.2017 року вбачається, що позивач з 01.02.2006 року по 02.02.2006 року навчався із збереженням тарифної ставки гірника, з 03.02.2006 року по 02.07.2015 року виконував гірничі роботи з видобутку вугілля на посаді підземного прохідника з повним робочим днем в шахті.

Згідно довідки ДП «Шахта ім. М.С.Сургая» № 185 від 19.10.2016 року про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, позивач з 23.10.1989 року працював на посаді учня гірника підземного, з 06.12.1989 року працював на посаді гірника підземного, звільнений 06.12.1990 року за переведенням на шахту Трудовську. Зазначено, що на курсах та під час роботи учнем отримував тарифну ставку підземного робітника.

Згідно довідки ДП «Шахта ім. М.С.Сургая» № 186 від 19.10.2016 року про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, позивач з 26.06.1993 року по 04.08.1994 року працював на посаді прохідника підземного.

Як вбачається з довідок ДП «Шахта ім. М.С.Сургая» № 1279, №1279/1, №638, №638/1 від 19.10.2016 року про заробітну плату для обчислення пенсії позивач з вересня 1989 року по грудень 1990 року включно та з вересня 1993 року по серпень 1994 року отримував заробітну плату на яку нараховано страхові внески.

Проведення атестації робочих місць на підприємстві ОП «Шахта ім. О.Ф. Засядька» за професіями, за якими працював позивач в спірний період, підтверджується наказами ОП «Шахта ім. О.Ф. Засядька» від 05.06.2002 року № 1012, від 01.06.2007 року № 1089к та від 28.05.2012 року № 889к.

Згідно Додатків до зазначених наказів по ОП «Шахта ім. О.Ф. Засядька» «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці» до переліку професій, посад, яким за умовами праці надане право на пільгове забезпечення за Списком №1, за результатами проведеної атестації робочих місць, було включено професію, зокрема, прохідника, гірника підземного.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зазначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожній людині, яка знаходиться під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенції.

Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим. 4.Х1.1950) (Європейська конвенція про захист прав і основних свобод людини) (далі Конвенція), передбачає, що здійснення прав і свобод, викладених у цій Конвенції, гарантується без будь-якої дискримінації за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або інших обставин.

Стаття 1 Першого протоколу (Париж, 20.ІІІ.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 18 Конвенції обмеження, які дозволяються нею щодо згаданих прав та свобод, можуть застосовуватися тільки з тією метою, з якою вони передбачені.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України,ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення трудова книжка, є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника.

Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637), передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їхніх правонаступників. У такій довідці має бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професію або посаду;характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включено цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана довідка.

Відповідно до ч.2 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV пенсії застрахованим особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, призначаються за нормами цього Закону при досягненні пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788).

Відповідно до п. а ч.1 ст.13 Закону № 1788-ХІІ мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно зі ст. 100 Закону № 1788-ХІІ особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством.

Згідно зі ст. 101 Закону № 1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

На підставі п.3 абз.1 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються… довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками

Відповідно до пп. 1, 2 п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці та в тих випадках, коли такий пільговий стаж виник до 21 серпня 1992 року. Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено Законом №1788(статті 13, 62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема,ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації: 1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статті, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою. 2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1.

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі Тлімменос проти Греції (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому обєктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи обєктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно дост.1 цього Законунепряма дискримінація ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, обєктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинився позивач у цій справі, який у спірний період працював на шахтах, архів яких на даний момент знаходиться на тимчасово окупованій території України, у звязку з чим він позбавлений можливості надати додаткові документи, які вимагає відповідач.

Суд не може розцінювати факт непідтвердження даних довідки первинними документами та факт відсутності тимчасового доступу до них, як рівнозначні обставини, що позбавляють права позивача на призначення пенсії, з урахуванням принципів здійснення адміністративного судочинства. Факт відсутності первинних документів, на підставі яких видано спірну довідку, не встановлений.

Всі первинні документи, на підставі яких позивач отримав право на призначення пенсії, були створенні до проведення антитерористичної операції і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії, обрахованої із заробітку, який він отримував на законних підставах, тільки на тій підставі, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де позивач працював. Крім того, а громадянин не може нести особисту відповідальність за те, що відбувається на території вказаної Донецької області, та не може відповідати за діяльність інших осіб.

На переконання суду, вимога щодо надання уточнюючих довідок може бути визнана цілком виправданою в звичайній ситуації, оскільки формально вона базується на положеннях п.20 Порядку № 637, та має на меті підтвердження тривалості роботи на посадах і роботах, указаних в трудовій книжці. Проте в ситуації позивача ця вимога становить дискримінаційне поводження по відношенню до осіб, які мають трудовий стаж на підприємствах, які залишилися на території, що на даний момент є тимчасово окупованою, адже такі особи навіть теоретично не можуть надати відповідні документи, а отже за такого підходу автоматично позбавляються права на пенсійне забезпечення, передбаченого вст.14 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Вивченням змісту трудової книжки позивача встановлено, що в ній наявні відповідні записи, які підтверджують пільговий стаж роботи позивача за спірний період роботи на підприємствах: з 11.12.1990 року гірничим робітником по ремонту гірничих виробок з повним робочим днем у шахті Трудівська м. Донецьк; з 14.05.1997 року гірничим робітником по ремонту гірничих виробок ТОВ ШСУ № 7 м. Донецьк; з 08.10.1998 року прохідником з повним робочим днем у шахті Петровська м. Донецька; з 01.02.2006 року прохідником з повним робочим днем у шахті ім. О.Ф. Засядька м. Донецька, а тому записів, наявних в трудовій книжці достатньо для зарахування такого спірного стажу позивача.

При цьому суд не бере до уваги посилання відповідача в цій частині вимог на п.20 Порядку №637, оскільки цей порядок застосовується за відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, в трудовій книжці позивача за спірний період містяться всі необхідні записи, що визначають його право на пенсію на пільгових умовах згідно ч.1 ст.13 Закону №1788.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не довів необхідність надання додаткової уточнюючих довідок при наявності записів в трудовій книжці, які повністю підтверджують право позивача на їх зарахування до пільгового страхового стажу, оскільки записи містять зазначення роботи позивача з повним робочим днем під землею, та роботу на посадах, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Приймаючи такий висновок, суд враховує думку Вищого адміністративного суду України, який при розгляді аналогічних справ за № К/800/40969/13 від 13 березня 2014 року та №К/800/27262/13 від 19 червня 2014 року зазначив, що відсутність у позивача уточнюючої довідки про характер роботи та характеристики виконуваної роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки та усіх додаткових документів не спростовує наявності у працівника пільгового стажу роботи, що дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.

Відповідачем не надані докази того, що записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до загального стажу роботи, або взагалі відсутні.

Таким чином, протиправність дій відповідача полягає в тому, що попри наявність записів у трудовій книжці позивача про час та умови праці, наявність довідок про підтвердження пільгового стажу, наказів про проведення атестації робочих місць, які були достатніми відомостями для призначення пільгової пенсії, він не зважив на них і вимагав надання додаткових документів.

Щодо посилань відповідача у відзиві на позовну заяву на відсутність проведення атестації робочих місць, суд зазначає наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності та господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442, та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць та Методичних рекомендацій атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Згідно з п.4 Порядку проведення атестації та пп.1.5 п.1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Атестація має проводитися у передбачені п.4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених п.4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Відповідно до п. 4.2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці то соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце),що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Як вбачається з наданих документів, проведення атестації робочих місць на підприємстві ОП «Шахта ім. О.Ф. Засядька» за професіями, за якими працював позивач в спірний період, підтверджується наказами ОП «Шахта ім. О.Ф. Засядька» від 05.06.2002 року № 1012, від 01.06.2007 р. № 1089к та від 28.05.2012 року № 889к.

Згідно Додатків до зазначених наказів по ОП «Шахта ім. О.Ф. Засядька» «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці» до переліку професій, посад, яким за умовами праці надане право на пільгове забезпечення за Списком № 1, за результатами проведеної атестації робочих місць, було включено професію, зокрема, прохідника, гірника підземного.

Стосовно доводів відповідача у відзиві на позовну заяву щодо відсутності підстав для зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи у звязку зі сплатою єдиного внеску, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Як передбачено ч.12 ст.20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема ч.1 ст.4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Згідно з ч.2 ст.25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Пунктом 171.1 ст.171 Податкового кодексу України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Згідно ч.1 ст.16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право, зокрема, отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі в письмовій формі; вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку.

За змістом вищезазначених норм вбачається, що обов'язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Крім того, суд зазначає, що позивачем було надано відповідні довідки про підтвердження нарахування єдиного внеску на його заробітну плату.

Крім того, суд вважає за можливе зазначити, що зі спірного рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах неможливо встановити які саме періоди роботи позивача зараховано чи не зараховано до його пільгового стажу та за яких підстав.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до положень ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 2 ст. 2 КАС України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не доведено та не надано доказів на підтвердження правомірності дій під час розгляду питання про наявність страхового та пільгового стажу та призначення пенсії позивачу.

Стососвно позовних вимог позивача про визнання дій відповідача протиправними, суд зазначає, що у спірних правовідносинах належним та повним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішення, через те, що самі по собі дії відповідача не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків, тобто, не впливають на обсяг прав та інтересів позивача, адже правові наслідки в даному випадку має акт індивідуальної дії - рішення №1294 від 27.10.2017 року. Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, з урахуванням положень ч.2 ст.9 КАС України, суд дійшов висновку, що рішення УПФУ в м.Вугледарі (правонаступник - Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області) від 27.10.2017 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий та пільговий стаж позивача, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача, буде зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву з врахуванням вищенаведених обставин.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з урахуванням положень ч.2 ст.9 КАС України, шляхом визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії №1294 від 27.10.2017 року та зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні (ч. 4 ст. 245 КАС України).

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Тобто, питання щодо зобов'язання відповідача подати такий звіт вирішується судом під час постановлення судового рішення.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Водночас, встановлення строку на подачу звіту про виконання судового рішення є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов'язком.

Поряд із цим суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконання зазначеного рішення.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджується квитанціями від 12.02.2018 року №N1A8A37723 та від 25.01.2019 року №0.0..1, позивач за подання адміністративного позову сплатив 768,40 грн.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: 85670, АДРЕСА_1, паспорт серії ВЕ № 705779) до Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85700, Донецька область, м. Волноваха, вул. Обручева, 17) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління пенсійного фонду України в м.Вугледарі Донецької області №1294 від 27.10.2017 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії.

Зобов'язати Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 18.10.2017 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85700, Донецька область, м. Волноваха, вул. Обручева, 17) на користь ОСОБА_1 (адреса: 85670, АДРЕСА_1, паспорт серії ВЕ № 705779) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.04.2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Загацька Т. В.