Справа № 520/10705/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 р.Справа № 520/10705/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Донець Л.О. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Зінченко А.В.) від 11.01.2019 року (повний текст рішення складено 16.01.2019р.) по справі № 520/10705/18

за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

до Київського районного відділу Державної міграційної служби України у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про визнання протиправною відмови та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, звернулась до суду з позовною заявою до Київського районного відділу Державної міграційної служби України у м. Харкові, Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області, в якому просила:

- визнати протиправною відмову відповідачів в оформленні та видачі неповнолітній ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ;

- зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області в особі Київського районного відділу Державної міграційної служби України у м. Харкові оформити та видати неповнолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки, відповідно до Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

В обґрунтування позову вказує, що є законним представником неповнолітньої ОСОБА_2. Відповідачами відмовлено в оформленні паспорта громадянина України у вигляді книжечки. Позивач вважає, що такою відмовою відповідач грубо і безпідставно порушує законні права та інтереси дитини, їхньої сімї та права людини взагалі з посиланням на ст. Конституції України, Цивільний кодекс України, ст. 14 Конвенції ООН по правам дитини та Закон України Про захист персональних даних.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. З посиланням на рішення ОСОБА_3 ВСУ зразкової справи № 806/3265/17 вказує, що заяви, які писали позивачі по зразковій справі до міграційної служби по змісту співпадають з тою заявою, яку подавала вона . Ці заяви написані не на типовому бланку, який пропонує міграційна служба і не у типовій формі, а у довільній і по змісту збігаються з її заявою. Позивачі по зразковій справі отримали відповіді-відмови, подібні тій, яку отримала і позивач. Таким чином, зазначає, що усі важливі обставини зразкової справи і цієї справи збігаються. Згідно приписів ОСОБА_3 Верховного Суду України висновки по зразковій справі належить застосовувати в усіх адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до органів ДМСУ з вимогами видати паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки, у зв'язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних. На підставі вищенаведеного відмова органів ДМСУ у видачі громадянину України, який досяг 16-річного віку, паспорта у вигляді паспортної книжечки є протиправною, перевищенням повноважень, які надані законом територіальним підрозділам ДМСУ.

Відповідач - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Скаржник надав письмову відповідь на відзив відповідача.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись.

У судовому засіданні суду апеляційної позивач підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що 25.10.2018 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулись із заявою до Київського районного відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо вчинення дій з приводу видачі їй паспорта громадянина України у вигляді книжечки.

Згідно заяви заявники просили надати відповідь відповідно до положень Закону України Про звернення громадян (далі - Закон № 393/96-ВР).

На вказану заяву надано Київським районним відділом Державної міграційної служби України у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області надано відповідь № 6313-320/6313-18 від 30.10.2018, де роз'яснено питання щодо порядку, способу оформлення та переліку документів, необхідних для оформлення і виготовлення паспорта громадянина України вперше.

Не погодившись із вказаною відповіддю, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, звернулась до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було дотримано необхідної процедури, передбаченої законодавством, водночас, Законом України Про звернення громадян не передбачено оформлення паспорта у формі книжечки, а тому, відповідний лист відповідача, з яким висловила незгоду позивач, не є рішеннями суб'єктів владних повноважень у розумінні КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 5 Закону України Про громадянство України визначено, що документом, який підтверджує громадянство України, є зокрема паспорт громадянина України.

Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі - Положення № 2503-ХІІ).

Згідно з положеннями п. 3 Положення № 2503-ХІІ бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус № 5492 документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Частиною ч.1 статті 13 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують її особу чи спеціальний статус (далі - Закон № 5492-VI) до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення, віднесено документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст. 14 Закону № 5492-VI передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України (ч. 1 ст. 21 Закону № 5492-VI).

Колегія суддів зазначає, що як положеннями Закону № 5492-VI, нормами постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України (далі - Постанова № 302), так і Положенням № 2503-ХІІ, передбачено чіткий порядок, субєктний склад та перелік документів для оформлення паспорта громадянина України.

Відповідно до пп.1 п.7 Постанови № 302, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються: особі, яка досягла 14-річного віку - на підставі заяви - анкети, поданої нею особисто.

Згідно з положеннями пункту 13 Положення № 2503-ХІІ для одержання паспорта громадянин подає:

- заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України;

- свідоцтво про народження;

- дві фотокартки розміром 35x45 мм;

- у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

За видачу паспорта справляється державне мито (п.14 Постанови № 2503-ХІІ).

Таким чином, даною нормою закріплено не тільки перелік необхідних для оформлення паспорта документів, а й особисте їх подання громадянином, котрий звертається за таким оформленням.

Подання документів представниками особи, яка звертається за отриманням паспорта громадянина України, даною нормою не передбачено.

Згідно з п. 26 Порядку № 302 після формування заяви-анкети працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб'єкта друкує її та надає заявнику для перевірки правильності внесених до заяви-анкети відомостей. Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.

Після перевірки заявник власним підписом підтверджує правильність внесених до заяви - анкети відомостей про особу (п.27 Порядку № 302).

Відповідно до ч. 7 ст. 13 Закону України № 5492-VI, уповноважений субєкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо:

1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа;

2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті);

3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа;

4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.

Тобто, в даному випадку, законодавство надає особі, яка досягла 16 річного віку повноваження самостійно вчиняти дії щодо отримання паспорта громадянина України. Відповідно батьки, в даному випадку, не мають права щодо представлення інтересів даної особи.

Враховуючи викладене, звернення до відповідачів із письмовою заявою про видачу її неповнолітній донці паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки здійснено не в установленому порядку.

Отже, заява щодо оформлення її донці паспорта громадянина України раніше встановленого зразка (1994 року) у формі книжечки, подані до у довільній формі, не є підставою для видачі паспорта будь-якого зразка, у тому числі і у вигляді книжечки.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що на день звернення із заявою, у відповідачів були відсутні правові підстави для видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.11.2018 по справі № 820/3327/16.

Вищевказана заява позивачки зареєстрована відповідачами, як звернення.

За визначенням ст.3 Закону № 393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно ст. 15 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Частиною 1 статті 20 Закону № 393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Матеріалами справи підтверджено, що в порядку та строк, визначений Законом №393/96-ВР заявниці надано відповідь.

Надаючи відповіді на питання заявниці, посилався на чинні норми законодавства України, якими передбачена форма паспорта громадянина України, обовязок громадянина отримати паспорт; підзаконний акт, який регулює порядок подання документів для оформлення паспорта громадянина України.

Сама по собі незгода позивача зі змістом відповіді не спростовує факту розгляду звернень позивача у встановленому законом порядку, та не може бути підставою для визнання протиправними дій відповідачів та задоволення позовних вимог про видачу такого паспорту, навіть у разі наявності у позивачки такого права, оскільки заявником не дотримано процедури звернення за паспортом та не надано необхідних для цього документів.

Вказане виключає можливість визначення даної справи як типової, оскільки вона не відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17.

Так, у вказаній зразковій справі позивачка, у зв'язку зі зміною прізвища під час укладання шлюбу, особисто звернулась до органів Державної міграційної служби із заявою про видачу паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки, подавши відповідний пакет документів, однак, їй було відмовлено у видачі паспорту у звязку з відсутністю, на думку відповідачів, для цього законодавчих підстав.

Враховуючи вищенаведене, доводи позивача про визначення даної справи як типової, є помилковими.

При цьому, вирішуючи дану справу по суті, колегія суддів зазначає, що в наслідок відсутності належного звернення ОСОБА_2 до відповідача з заявою про видачу паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, доводи щодо наявності у неї права на отримання такого паспорта, не можуть впливати на вирішення справи по суті.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень (ч.2 ст.5 КАС України).

Виходячи з аналізу наведених норм, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією.

Із правового аналізу вказаних норм вбачається, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Також, як вказав Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 року по справі №811/119/13-а, обовязковою ознакою дій субєкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для субєктів відповідних правовідносин і мають обовязковий характер.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_2 особисто за отриманням паспорту в вигляді книжечки, не зверталась, необхідного пакету документів не надавала, відповідачами не приймалось рішення за результатами розгляду звернення, яке могло б бути предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства у розумінні ст.ст.1, 2, 5 КАС України.

Лист відповідача, з яким висловила незгоду позивач, не є рішенням суб'єктів владних повноважень у розумінні КАС України.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачами у звязку з викладеним вище не реалізовано наданих законом дискреційних повноважень щодо розгляду питання про видачу ОСОБА_2 паспорту громадянина України, в даному випадку відсутній предмет судового захисту та, відповідно, відсутні підстави для зобовязання субєкта владних повноважень видати паспорт громадянина України у вигляді книжечки.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року по справі № 520/10705/18 за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Київського районного відділу Державної міграційної служби України у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправною відмови та зобовязання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст постанови складено 22.04.2019 року.