Справа № 526/2258/18
Суддя: Берлімова Ю. Г.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 526/2258/18
Провадження № 2-а/653/38/19
РІШЕННЯ

іменем України

09 квітня 2019 року м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Волвенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 регіонального управління державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 регіонального управління державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовні вимоги мотивує тим, що постановою № 001452 від 14 листопада 2018 року начальником кінологічної групи відділення інспекторів прикордонного контролю «Чонгар» ВПС «Генічеськ» лейтенантом ОСОБА_3 її було притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. Вказує, що постанова винесена у звязку із тим, що 14 листопада 2018 року о 08:35 годині вона намагалась здійснити вїзд на тимчасово окуповану територію України по недійсному паспортному документу, а саме із відірваними 15-16 сторінками. Разом з тим вказує, що направлялась до ТОТ Крим до родичів та прибувши в пункт прикордонного контролю «Чонгар» лейтенант ОСОБА_4 розпитував її про мету поїздки, після чого вийшов та повернувшись ще раз оглянув її паспорт та сказав, що в неї надірвані сторінки. Вказує, що через декілька годин він самостійно відірвав 15 та 16 сторінку її паспорту та вимагав, щоб вона під його диктовку написала необхідні пояснення. Після 14 годин перебування на пункті перепуску лейтенант ОСОБА_4 надав їй рішення про відмову у вїзді на ТОТ та постанову про накладення адміністративного стягнення. Позивач наголошує, що їй погрожували, не були розяснені права та взагалі лейтенант самостійно пошкодив її паспортний документ.

У звязку із викладеним, вважає постанову такою, що містить неправдиву інформацію, тому просить її скасувати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 була відсутньою, про день та час слухання справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила.

Представником відповідача ОСОБА_2 регіонального управління державної прикордонної служби України був поданий відзив на позовну заяву, в якому зазначають, що не визнають вимоги позивача, з огляду на те, що позивач ознайомилась із матеріалами справи, надала письмові пояснення, не заявляла жодних клопотань по справі та не виявила бажання користуватися юридичною допомогою, що підтверджується підписом у постанові та матеріалами справи № 43 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП. Вказують, що лейтенант ОСОБА_4, як посадова особа, яка уповноважена розглядати від імені Державної прикордонної служби України справи про адміністративні правопорушення представилася та оголосила яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснила особі, яка бере участь у розгляді справи її права і обовязки, що підтверджується поясненням позивача, яка згідно із ст. 268 КУпАП мала право написати в поясненні всі факти неправомірних дій та бездіяльності посадових осіб державної прикордонної служби та заявляти відповідні клопотання по справі, в тому числі щодо надання інформації з підсистеми відеоспостереження. Також вказують, що дисковий простір сервісного обладнання підсистем відеоспостереження «Гарт-1/ВС» заповнюється залежно від системних параметрів сервісного обладнання та інтенсивності пасажиро-транспортного потоку, відеозаписи в підсистемі зберігаються 15 діб та знищуються циклічним перезаписом, тому надати інформацію з підсистеми відеоспостереження «Гарт-1/ВС» за цей період неможливо. Крім того наголошують, що Азово-Чорноморське регіональне управління Державної прикордонної служби України є окремим структурним підрозділом Державної прикордонної служби України, що має власну юридичну адресу та ідентифікаційний код юридичної особи, тому позов предявлений до неналежного відповдіача.

Просять у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні був відсутнім, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином про причини своєї неявки суду не повідомив.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справіу відповідності до положень ч. 1 ст. 205 КАС України.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, суд приходить до висновку, що в задоволенні заявленого позову слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 204-2 КУпАП передбачена відповідальність за порушення порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Положенням ч. 1 ст. 10 Закону України від 15 квітня 2014 № 1207 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» закріплено, що громадяни України мають право на вільний та безперешкодний вїзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти вїзду - виїзду за умови предявлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Пунктом 3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану території України та виїзду з неї, затвердженого постановою КМУ від 04 червня 2015 року № 367, визначено, що в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї громадянами України здійснюються за умови предявлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України Про громадянство України або статтею 2 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України.

Так, ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначає, що документами, які дають право громадянину України на виїзд з України та вїзд в Україну є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на вїзд в Україну).

У відповідності до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» - початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Відповідно до п. 5 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 року, паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта.

З матеріалів справи вбачається, що 14 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 прибула до КПВВ «Чонгар», маючи намір потрапити до ТОТ України, де старшим прикордонних нарядів в контрольному пункті в'їзду- виїзду «Чонгар» ОСОБА_4 було розглянуто адміністративну справу щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про що винесено відповідну постанову № 001452.

При викладені суті та обставин правопорушення зазначено, що 14 листопада 2018 року о 08 годині 35 хвилин, під час здійснення прикордонного контролю в КПВВ «Чонгар» (в 6 км. від с. Чонгар, Генічеського району, Херсонської області) прикордонним нарядом «Перевірка

документів» було виявлено, що громадянка України ОСОБА_1 прибула на паспортний контроль із недійсним паспортним документом, а саме відірваними 15-16 сторінками паспортного документа, чим порушила п. 3 Порядку вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 367 від 04 червня 2015 року, тобто вчинила адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-2 КУпАП. ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні вищевказаного правопорушення, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 1700 грн. та винесено рішення про відмову їй у вїзді на ТОТ України.

Позивачем при зверненні до суду та відповідачем при поданні відзиву не надано суду докази на підтвердження своїх пояснень.

Так, суд позбавлений можливості перевірити обставини справи та оглянути відповідний паспортий документ чи матеріали справи № 43 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Разом з тим, з наявних матеріалів справи вбачається, що оспорювана постанова винесена старшим прикордонних нарядів в контрольному пункті в'їзду- виїзду «Чонгар» ОСОБА_4. Найменування підрозділу органу охорони державного кордону та його місцезнаходження зазначено як ВІПС «Чонгар» ВПС «Генічеськ» Бердянського прикордонного загону (в/ч 1491) вул. Вокзальна 22, м. Генічеськ, Херсонська обл.

На дані обставини також наголошує позивач при викладенні своїх пояснень.

Незважаючи на це, позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 регіонального управління державної прикордонної служби України, вважаючи, що саме цей орган як суб'єкт владних повноважень повинен відповідати за його позовними вимогами.

Разом з тим, суд не погоджується з думкою позивача за таких обставин.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прикордонний контроль», підрозділ охорони державного кордону - підрозділ органу охорони державного кордону Державної прикордонної служби України, спеціально призначений для виконання завдань з прикордонного контролю та (або) охорони державного кордону.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», органи охорони державного кордону безпосередньо виконують поставлені перед Державною прикордонною службою України завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону України.

До складу прикордонного загону можуть входити прикордонні комендатури, відділи прикордонної служби, прикордонні застави, контрольно-пропускні пункти, відділення прикордонного контролю.

Пунктом 2 Положення про відділ прикордонної служби Державної прикордонної служби України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 15 квітня 2016 року №311, визначено, що відділ прикордонної служби є основним підрозділом прикордонного загону (прикордонної комендатури), призначеним для безпосередньої охорони та захисту визначеної ділянки державного кордону, здійснення прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, забезпечення дотримання режиму державного кордону України, прикордонного режиму та режиму в пунктах пропуску через державний кордон України (пунктах контролю, контрольних пунктах вїзду-виїзду), а також здійснення інших повноважень, передбачених законодавством України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАСУ компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАСУ місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова, винесена старшим прикордонних нарядів в контрольному пункті в'їзду- виїзду «Чонгар» ОСОБА_4 про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом та стосується інтересів конкретної особи (порушника), тобто є актом індивідуальної дії.

Згідно з п. 19 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - це акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Під правовим актом індивідуальної дії суди розуміють акти ненормативного характеру, які породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані (Роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» 02-5/35 від 26 січня 2000 року).

Таким чином, позивач оспорює індивідуальний правовий акт, винесений старшим прикордонних нарядів в контрольному пункті в'їзду- виїзду «Чонгар», а не ОСОБА_2 регіонального управління державної прикордонної служби України, який є окремим структурним підрозділом Державної прикордонної служби України.

Суд погоджується із поясненнями відповідача у відзиві, про те що спірна постанова була винесена уповноваженою посадовою особою підрозділу охорони кордону, а саме відділенням інспекторів прикордонної служби «Чонгар» відділу прикордонної служби «Генічеськ» Бердянського прикордонного загону.

З боку відповідача, як суб'єкта владних повноважень не існувало будь-яких порушень прав, свобод або інтересів позивача внаслідок незаконних дій або рішень ОСОБА_2 регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАСУ суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень або наданні адміністративних послуг.

Тобто, суб'єктом владних повноважень в даному випадку є посадова особа ВІПС «Чонгар» ВПС «Генічеськ» Бердянського прикордонного загону (в/ч 1491).

Згідно ч.ч. 3-5 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Таким чином, законодавець встановив, що суд з власної ініціативи не має права приймати рішення про заміну неналежного відповідача або залучення другого співвідповідача.

22 березня 2018 року відповідач направив на зазначену в позовній заяві адресу позивача копію відзиву на позов. Однак від позивача клопотань про заміну неналежного відповідача або залучення іншого відповідача не надходило.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з того, що позов пред'явлений саме до ОСОБА_2 регіонального управління державної прикордонної служби України, який не є належним відповідачем по справі, враховуючи, що позивач до судових засідань не зявлялась та з клопотанням про заміну первісного відповідача належним не зверталась, та того, що суд не вправі за власною ініціативою вчиняти вказані дії, позовні вимоги за вказаних обставин задоволенню не підлягають.

Така позиція узгоджується, зокрема, із позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 31 січня 2018 року у справі № 802/2678/15-а, згідно до якої відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Так, Верховний суд України наголошує, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути

реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Керуючись ст. ст. ст. 5, 6, 77, 241-250, 286 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 регіонального управління державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Генічеський районний суд Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Генічеського районного суду ОСОБА_5