Справа № 0840/4032/18
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 0840/4032/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року (суддя Татаринов Д. В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Запорізькій області, треті особи, які не заявляють позовних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Запорізькій області, треті особи, які не заявляють позовних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не закінчення виконавчих проваджень ВП 11170453, ВП 34003549, не зняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_5 та не виключення відомостей про ОСОБА_5 з Єдиного реєстру боржників;

зобов'язати відповідача винести постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП 11170453, ВП 34003549, боржником за якими є ОСОБА_5 із зазначенням у них про зняття арешту з майна (коштів) боржника, та виключити відомості про ОСОБА_5 з Єдиного реєстру боржників.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є спадкоємцем після померлого 02 вересня 2016 року ОСОБА_5. З метою оформлення спадщини звернувся до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину. Постановою відділу ДВС Чернігівського районного управління юстиції від 08 квітня 2011 року на все майно померлого накладено арешт, та на підставі арешту позивач, як спадкоємець не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_5 Відповідно до статей 39 та 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника, а арешт, накладений на майно боржника знімається. Позивач в серпні 2018 року звернувся до відповідача із заявою у якій просив: закінчити виконавче провадження ВП 11170453, а арешт накладений на майно ОСОБА_5 зняти; відомості про ОСОБА_5 з Єдиного реєстру боржників виключити. Та відповідачем відмовлено у задоволені заяви. Вважає таку бездіяльність протиправною.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.12.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги наводить доводи, викладені у адміністративному позові.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наводить опис прийнятих державним виконавцем рішень та вчинення дій в рамках вказаних виконавчих проваджень з посиланням на норми законодавства, якими керувався державний виконавець.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі виконавчого листа №2-594, виданого 28 листопада 2008 року, постановою державного виконавця Нечипоренко Олегом Григоровичем від 03 лютого 2009 року відкрито виконавче провадження № 11170453 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки Анастасії у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 листопада 2008 року і до досягнення неповноліття.

08 квітня 2011 року постановою державного виконавця ВДВС Чернігівського районного управління юстиції ВП 11170453, накладено арешт на все майно, що належить боржнику, ОСОБА_5, у межах суми звернення стягнення 8139,72 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь якого майно, яке належить боржнику ОСОБА_6, оскільки боржник аліменти не сплачує, має заборгованість по аліментам станом на 01 квітня 2011 року 8139,72.

Старшим державним виконавцем органу державної виконавчої служби Чернігівського районного управління юстиції винесено постанову від 04 жовтня 2016 року ВП 11170453 про зупинення виконавчого провадження. Згідно інформації Чернігівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області від 23 вересня 2016 року №1955/02-31.2 боржник ОСОБА_5 помер 02 вересня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖС №362148 від 05 вересня 2016 року. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 04 жовтня 2016 року складає 42 001,55 грн.

На підставі виконавчого листа №2-743/2009, виданого 07 серпня 2012 року постановою державного виконавця 27 серпня 2012 року відкрито виконавче провадження № 34003549 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 350,00 грн.

10 грудня 2012 року постановою державного виконавця ВДВС Чернігівського районного управління юстиції ВП 34003549, при примусовому виконанні накладено арешт на все майно, що належить боржнику, ОСОБА_5, у межах суми звернення стягнення 11235,50 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь якого майна, яке належить боржнику, оскільки боржник аліменти не сплачує, має заборгованість по аліментам станом на 01 грудня 2012 року 11235,50 грн.

Старшим державним виконавцем органу державної виконавчої служби Чернігівського районного управління юстиції винесено постанову від 04 жовтня 2016 року ВП 34003549 про зупинення виконавчого провадження. Підставою для винесення постанови про зупинення виконавчого провадження слугувала інформація Чернігівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області від 23 вересня 2016 року №1955/02-31.2, відповідно до якої, боржник ОСОБА_5 помер 02 вересня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖС №362148 від 05 вересня 2016 року. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 04 жовтня 2016 року складає 18004,00 грн.

ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Запорізькій області позивача повідомлено, що заява про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом після померлого прийнята та зареєстрована, але на все майно яке входить до спадщини накладено арешт. Згідно пункту 4.17 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про права власності на спадщину затримується до зняття арешту. (а. с. 17)

Позивач звернувся до Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Запорізькій області із заявою, в якій просить закінчити виконавче провадження ВП 11170453, а арешт накладений на майно ОСОБА_5 зняти; відомості про ОСОБА_5 з Єдиного реєстру боржників виключити. (а. с. 15)

Відповідач своїм листом від 30 серпня 2018 року №16.27-39/2614 повідомив позивача, що відповідно до частини 4 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не проводяться, накладений державним виконавцем арешт на майно боржника не знімається. На момент зупинення виконавчих проваджень, а саме станом на 04 жовтня 2016 року загальна заборгованість боржника ОСОБА_5 зі сплати аліментів складає 60 005,55 грн. та станом на 28 серпня 2018 року не погашена.

Правомірність надання субєктом владних повноважень такої відповіді передано на розгляд суду.

За приписами частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (у редакції чинній на час вчинення оспорюваних дій та прийняття постанови про зупинення виконавчого провадження), державний виконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтями 37 і 38 цього Закону, яка затверджується начальником або заступником начальника відділу, якому підпорядкований державний виконавець.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі смерті, оголошення померлим чи визнання безвісно відсутнім стягувача або боржника, або припинення юридичної особи, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво.

На підставі отриманої державним виконавцем інформації від Чернігівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області від 23 вересня 2016 року №1955/02-31.2 про смерть боржника ОСОБА_5, винесено постанови від 04 жовтня 2016 року про зупинення виконавчого провадження №11170453 та виконавчого провадження №34003549.

Згідно з частиною 2 статті 39 Закону № 606-XIV виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 37 цього Закону, - до визначення правонаступників боржника або призначення опікуна недієздатному боржникові.

Відповідно до частини 5 статті 39 Закону № 606-XIV після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або за заявою стягувача. Копії постанови надсилаються сторонам у триденний строк.

До Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Запорізькій області позивач звернувся із заявою 24.09.2018 року.

До суду з позовом визнання протиправною бездіяльність державного виконавця та зобовязання вчинити певні дії позивач звернувся 27 вересня 2018 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.(частина 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на час звернення з позовом)

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим, частиною 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Приписами частини 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що для спорів про зняття арешту з майна, яке особа (не боржник у виконавчому провадженні) вважає своїм, встановлено певний порядок судового вирішення.

Приписами частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з частиною 2 статті 30 Цивільного процесуального кодексу України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Отже, спір, який виник між позивачем та органом державної виконавчої служби (у тому числі і службовими особами), з приводу зняття арешту з нерухомого майна не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а підлягає розгляду судами загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові ОСОБА_7 Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 815/615/16-ц.

Пунктом 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у цій адміністративній справі.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 319, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року скасувати.

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Запорізькій області, треті особи, які не заявляють позовних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з 23.04.2019 року та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 23.04.2019.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров