Справа № 1340/5680/18
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/5680/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Карп'як О.О.,

секретар судового засідання Лубоцька Н.І.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ДА КАПО Україна до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними і скасування постанов про накладення штрафу, -

в с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ДА КАПО Україна (79037, АДРЕСА_1) до Головного управління Держпраці у Львівській області (79005, м. Львів, вул. Міцкевича, 8) про визнання протиправними і скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ1930/461/АВ/ФС від 23.10.2018 року про накладення штрафу у розмірі 111 690 грн., та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ1930/461/АВ/ФС від 23.10.2018 року про накладення штрафу у розмірі 3723 грн.

Ухвалою суду від 29 листопада 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 11 грудня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 21 грудня 2018 року у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення адміністративного позову відмовлено.

Протокольною ухвалою від 11 лютого 2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позиція позивача:

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що за результатами інспекційного відвідування працівниками Головного управління Держпраці у Львівській області було складено акт № ЛВ 1930/461/АВ від 03.10.2018 року. На підставі вказаного акту було винесено постанови від 23.10.2018 № ЛВ1930/461/АВ/ФС та № ЛВ 1930/461/АВ/ФС . Проте, позивач вважає вказані постанови протиправними та такими, що порушують законні права та інтереси позивача. Щодо постанови ЛВ1930/461/АВ/ФС, то позивач зазначив, що 01.10.2018 року з ОСОБА_3, було укладено угоду згідно якої ОСОБА_3, зобовязується виконувати на власний ризик для Товариства роботу в якості сортувальника нот симфонічного оркестру «К&К Philharmoniker». Позивач вказує на те, що наведені інспектором в акті інспекційного відвідування від 03.10.2018 року твердження, що дані правовідносини між позивачем та ОСОБА_3, згідно цивільно правовим договором не є відносинами цивільно правового характеру, а свідчать про те, що мало місце допуск до роботи працівника без укладення трудового договору, що є порушенням ч.1 та ч.1 ст. 24 КЗпП України, є неправомірними, оскільки залучення фізичних осіб до праці можливе також шляхом укладення договорі цивільного правового характеру. Щодо постанови ЛВ1930/461/АВ/ФС, то позивач зазначив, що відповідач при прийнятті вказаної постанови не врахував письмову повідомлення працівника про початок відпустки яку було оформлено у формі наказу № 13/07/18-02. Виплата заробітної плати за період роботи працівника з 01.08.2018 року по 15.08.2018 року (авансу) саме датою 02.08.2018 року було здійснено передчасно, проте не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який вона здійснюється, оскільки відповідальна особа за виплату заробітної плати (бухгалтер) у період з 06.08.2016 року по 30.08.2016 року знаходилась у відпустці. Зазначають, що працівникам які були звільнені 15.08.2018 року, то їм необхідно було повернути підприємству надміру виплачені відпускні за невідпрацьований період з 16.08.2018 року по 31.08.2018 року (1 день) в сумі 101 грн. 08 коп. Вказують те, що сума в 9 грн., 37 коп., менша ніж надміру сплачені кошти за один використаний, проте не відпрацьований день відпустки у розмірі 101 грн., 08 коп., яка мала би бути повернута працівникам, а відтак товариством не завдано шкоди інтересам звільнених працівників в частині несвоєчасної виплати коштів при звільненні. Позивач також вважає, що відповідачем було порушено процедуру дотримання відповідачем порядку накладення штрафу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених у позовній заяві.

Заперечення відповідача:

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та стверджує, що за результатами інспекційного відвідування відповідачем було виявлено порушення вимог частини першої та частини другої статті 24 КЗпП України, частини пятої статті 79 КЗпП України, частини першої статті 115 КЗпП України, частини першої статті 24 Закону України "Про оплату праці", частини першої статті 116 КЗпП України та порушення частини першої статті 117 КЗпП України. Вважає, що вищенаведені порушення позивачем свідчить про обґрунтованість та правомірність винесення постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 23.10.2018 № ЛВ1930/461/АВ/ФС та № ЛВ 1930/461/АВ/ФС. Просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, зясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Наказом Головного управління Держпраці у Львівській області від 01.10.2018 року № 2274-П, головним державним інспекторам відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно правових актів у Львівській області ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на підставі п.п.6 п.5 Порядку за листом ГУ ПФУ у Львівській області від 25.06.2018 вих. № 12040/05-71 в термін з 02.10.2018 по 03.10.2018 провести інспекційне відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин з найманим працівником, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці, праці неповнолітніх, гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обовязків у ТЗОВ «ДА КАПО Україна»: юридична адреса: АДРЕСА_2. Фактична адреса: Львівська область, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, буд. 176. Офіс 314. (а.с. 70).

01.10.2018 року для здійснення інспекційного відвідування у ТзОВ «ДА КАПО Україна» було видано направлення на здійснення інспекційного відвідування у період з 02.10.2018 року по 03.10.2018 року (а.с. 71).

За результатами інспекційного відвідування у ТзОВ «ДА КАПО Україна» Головним управлінням Держпраці у Львівській області складено акт № ЛВ 1930/461/АВ від 03.10.2018 року. (а.с. 11-12).

03.10.2018 року інспектором праці ОСОБА_6, винесено припис № ЛВ1930/461/АВ/П про усунення виявлених порушень, яким зобов'язано директора «ДА КАПО Україна» ОСОБА_7, усунути порушення законодавства встановлені в ході інспекційного відвідування та зафіксовані в акті інспекційного відвідування № № ЛВ 1930/461/АВ від 03.10.2018 року. ( а.с. 18-19).

11.10.2018 року Головним управлінням Держпраці у Львівській області було розглянуто зауваження на припис то повідомлено позивача листом за № 9901/5/04.4.-09.

23.10.2018 року заступником начальника ГУ Держпраці у Львівській області ОСОБА_8Я, на підставі акту № ЛВ 1930/461/АВ прийнято постанову № ЛВ1930/461/АВ/ФС про накладення на ТзОВ «ДА КАПО Україна» штрафу у розмірі 111 690 грн., за порушення вимог частини першої та частини другої статті 24 КЗпП України. ( а.с. 9).

23.10.2018 року заступником начальника ГУ Держпраці у Львівській області ОСОБА_8Я, на підставі акту № ЛВ1930/461/АВ прийнято постанову № ЛВ1930/461/АВ/ФС про накладення на ТзОВ «ДА КАПО Україна» штрафу у розмірі 3723 грн., за порушення вимог частини пятої статті 79 КЗпП України, частини першої статті 115 КЗпП України, частини першої статті 24 Закону України "Про оплату праці", частини першої статті 116 КЗпП України та порушення частини першої статті 117 КЗпП України. ( а.с. 10).

09.11.2018 року Головним управлінням Держпраці у Львівській області було прийнято рішення №10968/1/107-09, яким відмовлено у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДА КАПО Україна» на припис інспектора праці ОСОБА_6, про усунення виявлених порушень № ЛВ1930/461/АВ/11 від 03.10.2018 року.

Не погоджуючись із постановами Управління Держпраці у Львівській області, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, які виникли між сторонами, перевіряючи рішення та дії суб'єкта владних повноважень на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд виходив з наступного.

Повноваження щодо нагляду і контролю за додержанням роботодавцями законодавства про працю врегульовані Кодексом законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII (далі КЗпП України).

Так, відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 9 п. 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015р., Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці, застосування статті 259 Кодексу законів про працю України встановлено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі - Порядок № 295).

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів.

Пунктом 5 Порядку № 295 визначено, що інспекційні відвідування проводяться: 1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту; 4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю; 5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю; 6) за інформацією: Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати; ДФС та її територіальних органів про: невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень; факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом; роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника; Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків; працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України "Про відпустки"); роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації; роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів; роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників; 7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.

Пунктами 8 -12 Порядку № 295 передбачено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб'єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.

Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об'єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об'єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Вимога інспектора праці про надання об'єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов'язковою для виконання.

Надаючи правову оцінку постанови № ЛВ1930/461/АВ/ФС від 23.10.2018 року (застосування штрафу у розмірі 111690 грн.), суд виходить з наступного.

Із змісту зазначеної постанови випливає, що підставою для її винесення послугували встановлені в ході інспекційного відвідування порушення вимог частини вимог частини першої, третьої статті 24 КЗпП України. Під час інспекційного відвідування було встановлено, що станом на 03.10.2018 року підприємством було допущено до роботи ОСОБА_3 на підставі цивільно правової угоди від 01.10.2018 року. Дана угода укладена ТОВ «ДА КАПО Україна». Іменоване надалі Замовник, в особі директора ОСОБА_9 з громадянином ОСОБА_10, іменованим далі Виконавець. Відповідно до угоди Виконавець зобовязаний виконати для Замовника роботу в якості сортувальника нот симфонічного оркестру «К&К Philharmoniker».

Частиною першою статті 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за яким працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною першою статті 24 КЗпП України визначено, що при укладенні трудового договору з фізичною особою додержання письмової форми його укладення є обов'язковим.

Відповідно до вимог частини третьої статті 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Матеріалами справи підтверджено, що між ТзОВ "ДА КАПО Україна" (замовник) та ОСОБА_11 (виконавець) було укладено угоду від 01 жовтня 2018 року № 32ц/18-19 (а.с.23), пунктом 1.1 якого обумовлено, що виконавець зобовязується виконувати на власний ризик для Замовника роботу в якості сортувальника нот симфонічного оркестру «К&К Philharmoniker», а замовник в свою чергу, зобовязаний оплатити виконану виконавцем роботу. Строки виконання робіт за угодою визначаються планом репетицій та концертів симфонічного оркестру «К&К Philharmoniker». За виконання обовязків передбачених Угодою замовник сплачує Виконавцю винагороду в розмірі 300 гривень, яка здійснюється шляхом перерахування цих коштів на картковий чи інший рахунок Виконавця протягом 15 днів після виконання робіт за угодою. Сторонами підписано акт виконаних робіт (а.с.24).

У відповідності до норм Цивільного кодексу України діє принцип свободи договору.

Згідно ст.6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

З аналізу наведеного вбачається, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Отже, за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами.

При цьому, фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Висновки аналогічного характеру викладені у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 по справі №820/1432/17.

З огляду на наведене, на переконання суду, розмежування цивільно-правових і трудових договорів за критерієм їх предмета (об'єкта) полягає у тому, що, якщо фізична особа взяла на себе обов'язок передати замовнику результат роботи, яку вона самостійно організовує та виконує на власний ризик, за відсутності контролю за процесом виконання з боку замовника - це договір підряду або інший цивільно-правовий договір. У разі, якщо громадянин виконує роботу за умов керівництва та контролю іншої сторони, що прийняла на себе обов'язок організувати працю, одержала право давати вказівки щодо послідовності проведення робіт, то це трудовий договір, адже підрядник не виконує роботу на свій ризик, а погоджує свою діяльність з роботодавцем, якого більше цікавить не результат праці, а власне праця працівника на конкретній ділянці та в обумовлений час у процесі виробництва.

Статтею 29 КЗпП України встановлено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: 1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Окремо суд звертає увагу, що до обовязків та відповідальність сторін виконавця згідно з п. 2 угоди № 32ц/18-19 від 01.10.2018, віднесено: дотримуватися вимог дисципліни, виконувати правила внутрішнього розпорядку, постійно бути готовими до виконання обовязків (репетиції, виступи, концерти) за викликами замовниками, своєчасно зявлятися на репетиції, концерти чи інші творчі виступи, в яких бере участь чи які проводить Замовник, дотримуватися графіку їх проведення, додержуватися вимог нормативних актів про охорону праці, своєчасно і точно виконувати розпорядження та вказівки Замовника. Під час дії цієї Угоди це 01,02, 03, 04, 05 жовтня 2018 року. (пункт 3.1. вказаного договору).

При цьому, судом встановлено, що виконавець згідно даної угоди підпорядковується правилам внутрішнього розпорядку та повинен дотримуватися вимог дисципліни.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3, був ознайомлений із посадовою інструкцією артиста оркестру затвердженою директором ТзОВ «ДА Капо Україна» ОСОБА_7

Крім того, як вбачається зі змісту угоди, працівник самостійно не організовував роботу, виконував її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковувалися замовнику, даному випадку, позивачу, оскільки згідно наданої угоди було передбачено, що виконавець постійно повинен бути готовими до виконання обовязків (репетиції, виступи, концерти) за викликами замовниками, своєчасно зявлятися на репетиції, концерти чи інші творчі виступи, в яких бере участь чи які проводить замовник, дотримуватися графіку їх проведення, додержуватися вимог нормативних актів про охорону праці, своєчасно і точно виконувати розпорядження та вказівки замовника.

Суд констатує, що зазначене твердження, також містить ознаку характерну для трудових відносин - підзвітність та підконтрольність.

Замовник, в свою чергу, забезпечував виконавця усім необхідним для виконання роботи, а саме в п. 2.3.2 угоди було передбачено, що виконавець зобовязаний дбайливо ставитись та зберігати одержане від Замовника для виконання обовязків за Угодою майно (інструменти, ноти, нотні пульти тощо). Підтримувати в ідеальному технічному стані та зовнішньому вигляді музичні інструменти (в тому числі і власні, які використовуються в роботі).

Пунктом 2.4 угоди передбачено, що за порушення виконавцем дисципліни, в тому числі і за неявку чи запізнення на репетиції концерти, виступи до Виконавця можуть бути застосовані заходи цивільно правового впливу у формі стягнення збитків чи інші заходи, передбачені законодавством. У випадку запізнення чи неявки на репетиції, концерти, виступи чи в іншому випадку порушення Виконавцем своїх обовязків, якщо це заподіяло Замовнику матеріальних збитків, Виконавець повинен відшкодувати Замовникові матеріальну шкоду у відповідності до законодавства України в тому числі і шляхом здійснення відрахування суми шкоди із винагороди Виконавця чи в судовому порядку.

Разом з тим, відповідальність за матеріальну шкоду передбачається за правилами ст.132 КЗпП України, яка передбачає, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі, під прямою дійсною шкодою потрібно розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства понести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або здійснити зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

Статтею 265 КЗпП України передбачена відповідальність за порушення законодавства про працю.

Відповідно до частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на трудового загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України).

Таким чином, зазначені у постанові № ЛВ1930/461/АВ/ФС від 23.10.2018 року, порушення позивачем вимог частини першої та частини другої статті 24 КЗпП України знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і свідчать саме про допущення до роботи ОСОБА_3 без укладення трудового договору.

Надаючи правову оцінку постанови № ЛВ1930/461/АВ/ФС від 23.10.2018 року (застосування штрафу у розмірі 3723 грн.), суд виходить з наступного.

Із змісту зазначеної постанови випливає, що підставою для її винесення послугували встановлені в ході інспекційного відвідування порушення, а саме:

- вимог частини вимог частини пятої статті 79 КЗпП України - на підприємстві письмово не повідомляється працівників про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні. Зокрема: надано щорічну основну відпустку ОСОБА_12, з 27.07.2018 року відповідно до наказу № 13/07/18-02 від 13.07.2018, однак письмове повідомлення працівнику про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні у ході інспекційного відвідування підприємством не надано;

- вимог частини вимог частини першої статті 115 КЗпП України частини першої статті 24 Закону України № 108, - на підприємстві мало місце порушення строків виплати заробітної плати, яка виплачувалась працівникам з порушенням шіснадцятиденного проміжку між виплатами. Так, заробітна плата працівникам підприємства виплачена за першу половину серпня 2018 року 02.08.2018 відповідно до відомості № 39 від 16.08.2018 «Аванс» та за другу половину серпня 2018 року 31.08.2018 відповідно до відомості № 40 від 31.08.2018 року «Заробітна плата» шляхом перерахунку коштів через банк на карткові рахунки працівників

- вимог частини першої статті 116 КЗпП України - при звільненні з роботи з 15.08.2018 року ОСОБА_13 (згідно з наказом від 15.08.2018 року №15/08/18-1) та ОСОБА_14, (згідно з наказом від 15.08.2018 №15/08/08) остаточну виплату належних коштів при звільненні проведено не в день звільнення, а 31.08.2018 року відповідно до відомості № 40 від 31.08.2018 року шляхом перерахунку коштів через банк на карткові рахунки працівників;

- вимог частини першої статті 117 КЗпП України при невиплаті в день звільнення всіх належних при проведення розрахунку коштів звільненим працівникам підприємством не виплачується їх середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зокрема, станом на 03.10.2018 року не виплачено відповідного середнього заробітку звільненим з роботи 15.08.2018 ОСОБА_15, (згідно з наказом від 15.08.2018 року № 15/08/18-1) та ОСОБА_14 (згідно з наказом від 15.08.2018 № 15/08/08).

Стосовно зафіксованого акті інспекційного відвідування порушення позивачем частини пятої статті 79 КЗпП України, суд зазначає таке.

13 липня 2018 року ОСОБА_12 написала заяву на імя директора ТзОВ «ДА Капо Україна» ОСОБА_7, про надання щорічної відпустки. Згідно №13/07/18-2 від 13.07.2018 року ОСОБА_12 було надано щорічну відпустку тривалістю 24 календарних днів.

Представник позивача в своїх пояснення вказує на те, що письмову повідомлення працівника про початок відпустки було оформлено у формі наказу № 13/07/18-02, проте, суд зазначає, що частиною 5 статті 79 КЗпП України встановлено, що конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Відтак, позивачем не спростовано належними та допустимими відсутність порушення вимог частини пятої статті 79 КЗпП України.

Стосовно зафіксованого акті інспекційного відвідування порушення позивачем частини першої статті 115 КЗпП України частини 1 статті 24 Закону України "Про оплату праці", судом встановлено, що на підприємстві мало місце порушення строків виплати заробітної плати, яка виплачувалась працівникам з порушенням шіснадцятиденного проміжку між виплатами. Так, заробітна плата працівникам підприємства виплачена за першу половину серпня 2018 року 02.08.2018 відповідно до відомості № 39 від 16.08.2018 «Аванс» та за другу половину серпня 2018 року 31.08.2018 відповідно до відомості № 40 від 31.08.2018 року «Заробітна плата» шляхом перерахунку коштів через банк на карткові рахунки працівників

Відповідно до частини 1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За приписами частини 1 статті 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За змістом позовної заяви ТзОВ "ДА КАПО Україна", вказують на те, що виплата заробітної плати за період роботи працівника з 01.08.2018 року по 15.08.2018 року (авансу) саме датою 02.08.2018 року було здійснено передчасно, проте не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який вона здійснюється, оскільки відповідальна особа за виплату заробітної плати (бухгалтер) у період з 06.08.2016 року по 30.08.2016 року знаходилась у відпустці. Вказують, що передчасна виплата заробітної плати не порушує встановлені законодавством про працю гарантії для працівників при її виплаті.

З цього приводу суд зазначає, що положення статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України "Про оплату праці" визначають чіткі строки для виплати роботодавцями заробітної плати на користь працівників. При цьому, вказані норми не ставлять такі строки в залежність від наявності жодних обставин, в тому числі й таких, як перебування відповідальної особи за виплату заробітної плати (бухгалтера) у відпустці.

Відтак, позивачем не спростовано належними та допустимими доказами відсутність порушення вимог частини першої статті 115 КЗпП України частини 1 статті 24 Закону України "Про оплату праці".

Стосовно зафіксованого акті інспекційного відвідування порушення позивачем частини першої статті 116 КЗпП України та частини першої статті 117 КЗпП України, судом встановлено, що при звільненні з роботи з 15.08.2018 року ОСОБА_13 (згідно з наказом від 15.08.2018 року №15/08/18-1) та ОСОБА_14, (згідно з наказом від 15.08.2018 №15/08/08) остаточну виплату належних коштів при звільненні проведено не в день звільнення, а 31.08.2018 року відповідно до відомості № 40 від 31.08.2018 року шляхом перерахунку коштів через банк на карткові рахунки працівників. Також було встановлено, що при невиплаті в день звільнення всіх належних при проведення розрахунку коштів звільненим працівникам підприємством не виплачується їх середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зокрема, станом на 03.10.2018 року не виплачено відповідного середнього заробітку звільненим з роботи 15.08.2018 ОСОБА_15, (згідно з наказом від 15.08.2018 року № 15/08/18-1) та ОСОБА_14 (згідно з наказом від 15.08.2018 № 15/08/08).

Відповідно до частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом позовної заяви ТзОВ "ДА КАПО Україна", вказують на те, що дані працівники були звільнені 15.08.2018 року, їм було необхідно повернути підприємству надміру виплачені відпускні за невідпрацьований період з 16.08.2018 року по 31.08.2018 року (1 день) в сумі 101 грн. 08 коп. Вказують те, що сума в 9 грн., 37 коп., менша ніж надміру сплачені кошти за один використаний, проте не відпрацьований день відпустки у розмірі 101 грн., 08 коп., яка мала би бути повернута працівникам, а відтак товариством не завдано шкоди інтересам звільнених працівників в частині несвоєчасної виплати коштів при звільненні.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про відпустки» встановлено, що у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року.

Судом встановлено, що згідно відомості № 39 від 16.08.2018 року працівникам ОСОБА_14, ОСОБА_15, виплачено заробітну плату аванс за першу половину серпня у розмірі по 1500 грн., при цьому жодних відрахувань із заробітної плати, про які зазначає позивач не проведено. При цьому факт виплати належних працівникам сум в розмірі по 9 грн. 37 коп., згідно відомості від 31.08.2018 року № 40 підтверджує факт порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

Відтак, позивачем не спростовано належними та допустимими відсутність порушення вимог частини першої статті 116 КЗпП України та частини першої статті 117 КЗпП України.

Таким чином, щодо постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ1930/461/АВ/ФС від 23.10.2018 у розмірі 3723 грн., за порушення вимог частини пятої статті 79 КЗпП України, частини першої статті 115 КЗпП України, частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці» , частини першої статті 116 КЗпП України та порушення частини першої статті 117 КЗпП України, суд зазначає що ні у позовній заяві, ні будь-якій іншій заяві, що подавались позивачем до матеріалів цієї справи, ні у ході судового розгляду не надано жодних аргументів, в обґрунтування позовних вимог щодо необхідності її скасування.

Стосовно посилань представника позивача щодо дотримання відповідачем порядку накладення штрафу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» передбачений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 17.07.2013 № 509 (надалі по тексту - Порядок №509).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 Порядку № 509 передбачено, що штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

За приписами пунктів 3, 4 Порядку № 509 уповноважена особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складання акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі справа). Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Пункт 6 Порядку 509 встановлює, що про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Судом встановлено, що відповідачем вчинені вичерпні дії з метою повідомлення позивача, зокрема, 16.10.2018 року Головним управлінням Держпраці у Львівській області був скерований лист № 518/1/11-39, який адресований керівнику Товариства з обмеженою відповідальністю «ДА КАПО Україна» в якому вказано, що розгляд справи про накладення штрафу буде відбуватися 23.10.2018 року о 12 год., в приміщенні Головного управління Держпраці у Львівській області, який направлений 17.10.2018 рекомендованим листом, що підтверджується списком поштових відправлень листів рекомендованих. (а.с. 73).

Відповідачем на підтвердження надіслання даного повідомлення позивачу рекомендованим листом надано копію фіскального чеку Львівської дирекції ПАТ «Укрпошта» від 17.10.2018 року ПН 55.

Тобто, позивача поінформовано про розгляд справи відповідно до п. 6 Порядку №509 щодо строку та способу повідомлення (не пізніше ніж за пять днів до дати розгляду рекомендованим листом).

Проте, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що даний виклик був вручений адресату лише 29.10.2018 року, а відтак вважають що відповідачем не було повідомлено позивача у встановлений строк (не пізніше 5 днів) про розгляд справи.

З приводу даних тверджень представника позивача суд повідомляє наступне.

Правила надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (далі - Правила) визначають порядок надання послуг поштового зв'язку, права та обов'язки операторів поштового зв'язку і користувачів послуг поштового зв'язку та регулюють відносини між ними.

Відповідно до частини 8 Правил, оператори поштового зв'язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів. До внутрішніх поштових відправлень належать, зокрема, листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.

Частиною одинадцятою Правил № 270 визначено, що поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Відповідно до ч. 19 Правил № 270, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою. Тобто до інших видів листів крім листів з оголошеною цінністю опис вкладення не передбачений.

Із системного аналізу зазначених норм Правил № 270, суд робить висновок, що Кабінет Міністрів України визначив в окремі категорії поштових відправлень, рекомендовані листи та листи з оголошеною цінністю.

Відповідно до ч. 2 Правил № 270, зокрема, розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв'язку.

Статтею 13 Закону України «Про поштовий зв'язок» № 2759-III передбачено порядок надання поштового зв'язку, зокрема, у абзаці 3 вказано, що у договорі про надання послуг поштового зв'язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов'язково зазначаються найменування оператора та об'єкта поштового зв'язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв'язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше).

За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв'язку.

Аналізуючи вказані норми, суд робить висновок, що належним доказом надіслання відповідачем повідомлення від 17.10.2018 року є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об'єкта поштового зв'язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість.

Жодних зауважень щодо змісту наданого відповідачем фіскального чеку Львівської дирекції ПАТ «Укрпошта» від 17.10.2018 року № 55 позивачем не зазначено.

Крім того, фактичне неотримання цього повідомлення позивачем, як адресатом, не залежить від відповідача, як відправника, та не може свідчити про протиправність оскаржуваного рішення.

Відповідно до п. 7 Порядку № 509 справу не може бути розглянуто без участі представника субєкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено, у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку, лише та виключно, якщо від нього надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Такого клопотання до відповідача не надійшло, відповідно, фактичних та законодавчих підстав не розглядати дану справу у відповідача не було.

Аналізуючи вище викладені норми та матеріали справи, суд вважає, що відповідачем правомірно та у відповідності до приписів чинного законодавства позивачу нараховані штрафні санкції. В зв'язку з вищенаведеним, суд дійшов висновку про правомірність прийнятих відповідачем оскаржуваних постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, що доводами позовної заяви та матеріалами справи не спростовується.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятих рішень, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати не підлягають відшкодуванню, оскільки суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

В судовому засіданні до початку судових дебатів представником позивача подано заяву про долучення доказів на підтвердження судових витрат, а саме копій акта наданих послуг, рахунків, платіжних доручень. Також просив взяти до увагу заяву позивача про те, що протягом пяти днів після ухвалення судового рішення ним буде подано всі інші докази, що підтверджують витрати позивача на професійну правничу допомогу, а відтак і остаточну суму судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю ДА КАПО Україна (79037, АДРЕСА_1, ід.к 32181035) до Головного управління Держпраці у Львівській області (79005, м. Львів, вул. Міцкевича, 8, ) про визнання протиправними і скасування постанов про накладення штрафу - відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18 квітня 2019 року.

Суддя Карп'як Оксана Орестівна