Справа № 520/1345/19
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 р. Справа № 520/1345/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Шевцової Н.В.

суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., по справі № 520/1345/19

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі перший відповідач), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі другий відповідач), в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, оформлене пунктом 40 протоколу № 138 від 28.12.2018;

-зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України №975 від 25.12.2013, у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності другої групи, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги

-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно направити документи щодо призначення йому одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - Міністерству оборони України;

-зобов`язати Міністерство оборони України подати звіт про виконання судового рішення протягом 45 днів з дня набрання ним чинності.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 зазначений позов повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить оскаржувану ухвалу скасувати.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає доводи щодо помилковості висновків суду першої інстанції, що позов підлягає поверненню.

Статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В порядку, визначеному ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що спір між сторонами склався з приводу незгоди позивача з рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Приймаючи ухвалу про повернення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, в одному позові поєднав одразу декілька вимог, частина з яких не підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства. Так, позивачем заявлено вимогу про зобов`язання Міністерства оборони України надіслати рішення з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги до Харківського обласного військового комісаріату для видання наказу про виплату одноразової грошової допомоги, між тим така вимога не містить ознак наявності юридичного спору у розумінні ст. 124 Конституції України, а відтак, не підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства. Вимога про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно направити документи зацікавленої особи з приводу призначення одноразової грошової допомоги Міністерству оборони України також не підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства, оскільки раніше вже була вирішена у межах справи Харківським окружним адміністративним судом №2040/5684/18. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в частині даної вимоги у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є таке, що набрало законної сили, рішення суду, що є визначеної п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі в даній частині вимог.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За пунктом 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, виходячи з завдання адміністративного судочинства, до адміністративного суду можуть бути оскаржені рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням ним владних управлінських функцій.

Таким чином, судом першої інстанції здійснено помилковий висновок, що вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України надіслати рішення з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги до Харківського обласного військового комісаріату для видання наказу про виплату одноразової грошової допомоги, не підлягають вирішенню у порядку адміністративного судочинства. При цьому, колегія суддів зазначає, що питання щодо наявності порушень прав позивача з боку суб`єктів владних повноважень, може бути встановлена лише під час розгляду справи по суті, після перевірки оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності на відповідність критеріям ст. 2 КАС України.

Щодо висновків суду про наявність рішення у справі №2040/5684/18, яке набрало законної сили, яким вирішено позовні вимоги про зобов`язання Харківського обласного військового комісаріату повторно направити документи зацікавленої особи з приводу призначення одноразової грошової допомоги Міністерству оборони України, колегія суддів зазначає наступне.

Предметом розгляду у справі №2040/5684/18 були позовні вимоги про визнання протиправним рішення Міністерства оборони України про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, оформлене пунктом 61 протоколу № 60 від 15.06.2018 та похідні від неї вимоги, в тому числі про зобов`язання Харківського обласного військового комісаріату повторно направити документи з приводу призначення одноразової грошової допомоги Міністерству оборони України.

У даній справі предметом спору є правомірність рішення Міністерства оборони України про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, оформлене пунктом 40 протоколу № 138 від 28.12.2018 та похідні вимоги.

Таким чином, у справі №2040/5684/18 мав місце спір між тими самими сторонами, між тим, про інший предмет та з інших підстав.

А тому висновки суду про наявність судового рішення, яке набрало законної сили у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав, не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 170 КАС України, наявність судового рішення, яке набрало законної сили у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав, є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про повернення позову з підстав порушення правил об`єднання позовних вимог, частина з яких не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, здійснені з порушенням норм процесуального права.

З матеріалів справи встановлено, що підставою звернення до суду з позовом є прийняття Міністерством оборони України рішення про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013, у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. Зазначене рішення оформлене пунктом 40 протоколу № 138 від 28.12.2018 Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

Разом з цим, позивач в позові зазначає, що вказане рішення прийнято Міністерством оборони України на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2018 по справі № 2040/5684/18 .

Так, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2018 по справі № 2040/5684/18 було частково задоволено позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей. Скасовано рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум - про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 61 протоколу № 60 від 15.06.2018. Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013, у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 . Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - Міністерству оборони України.

Зазначене рішення набрало законної сили.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність встановлену законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Саме з метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегулювано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду, регламентований ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на виконання судового рішення.

Приписами ст. 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі прийняття рішення суб`єктом владних повноважень рішення, яке фактично призвело до невиконання судового рішення, яке набрало законної, позивач має право звернутися до суду в порядку судового контролю за виконанням судового рішення.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу не з`ясував наявність обставин, з якими ст. 383 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення контролю за виконанням судового рішення, яке набрало законної сили. Тобто, чи виник спір з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2018 по справі № 2040/5684/18, або є новим спором.

При цьому, колегія суддів не має можливості встановити підстави та характер спірних правовідносин, оскільки в суді апеляційної інстанції наявні лише виокремлені матеріали, які не містять оскаржуваного рішення.

Отже, через неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, викладених у даному рішенні.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 320, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 року по справі № 520/1345/19 скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Харківського обласного військового комісаріата про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.В. Шевцова
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко
Постанова складена в повному обсязі 22.04.2019.