Справа № 280/676/19
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 квітня 2019 року о/об 09 год. 10 хв.Справа № 280/676/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Новіковій Д.А., розглянувши у місті Запоріжжі за правилами спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (69118, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до 1.Апеляційного суду Запорізької області (69005, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.162; ); 2.Державної судової адміністрації України (01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5; )

про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Апеляційного суду Запорізької області (далі - відповідач-1), Державної судової адміністрації України (далі - відповідач-2), в якому позивач просить суд: 1) визнати протиправними дії Апеляційного суду Запорізької області в частині визначення розміру надбавки за вислугу років у період з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 тільки у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, та бездіяльності, що полягала у не проведенні нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати за вказані періоди у відповідності до ч.4 ст.44 Закону України Про статус суддів; 2) зобовязати Апеляційний суд Запорізької області перерахувати та виплатити (з урахуванням різниці виплаченої суми) позивачу надбавки за вислугу років за періоди з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно у відсотках в розмірі, визначеному ч.4 ст.44 Закону України Про статус суддів з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, та індексації доходу з урахуванням компенсації відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати; 3) зобов'язати Апеляційний суд Запорізької області нарахувати та виплатити за періоди з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди включно з урахуванням компенсації відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати; 4) зобов'язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Апеляційному суду Запорізької області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати недоплаченої ОСОБА_1 заробітної плати, виходячи із розрахунку надбавки за вислугу років - ч.4 ст.44 Закону України Про статус суддів - з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме: урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, та індексації доходу з урахуванням компенсації відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за періоди з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно.

У позові зазначено, що з 26.01.1993 позивач працював суддею Жовтневого районного суду міста Запоріжжя, а з 02.11.1998 по 20.09.2016 - суддею Запорізького обласного суду, Апеляційного суду Запорізької області. 08.09.2016 Постановою Верховної Ради України позивача звільнено з посади у зв'язку з поданням заяви про відставку. Наказом голови Апеляційного суду від 20.09.2016 №78-к позивача відраховано із штату цього суду. При звільненні позивача з посади судді, в порушення вимог закону, на день звільнення позивача не виплачена заробітна плата в повному обсязі відповідно до вимог Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 (в редакції, що діяла на час правовідносин). Позивач вважає дії відповідачів щодо виплати не в повному обсязі заробітної плати у період з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 до 31.12.2007 та з 22.05.2008 до 01.01.2012 протиправними та такими, що порушують конституційні права позивача з наступних підстав. За розрахунками Апеляційного суду Запорізької області, при визначені розміру заробітної плати за період з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2011 позивачу, в порушення вимог ст.44 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992, надбавка за вислугу років нараховувалася у відсотках без урахування сум різних видів премій, надбавки за виконання особливо важливих робіт, тобто не від загальної суми щомісячного заробітку, матеріальної допомоги на вирішення соціально- побутових питань та інших надбавок, а лише від посадового окладу тільки з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас. За розрахунками Апеляційного суду Запорізької області, при визначені розміру заробітної плати за період з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2011 позивачу, в порушення вимог ст.44 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992, надбавка за вислугу років нараховувалася у відсотках без урахування сум різних видів премій, надбавки за виконання особливо важливих робіт, тобто не від загальної суми щомісячного заробітку, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та інших надбавок, а лише від посадового окладу тільки з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас. З дати прийняття рішення Конституційним Судом України, а саме з 22.05.2008 по 01.01.2012, коли втратила чинність редакція ст.44 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992, надбавка за вислугу років позивачу повинна розраховуватись відповідно до ст.44 Закону України "Про статус суддів" у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку, а не лише від посадового окладу з надбавкою за кваліфікаційний клас. Вищевикладені доводи свідчать про протиправность дій відповідача в частині визначення розміру надбавки за вислугу років у період з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 31.12.2011 тільки від посадового окладу з надбавкою за кваліфікаційний клас, без врахування премій матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, та інших надбавок.

Позивач позов підтримав.

Відповідачем-1 подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що у спірний період одночасно діяла низка законів та нормативно-правових актів, які регулювали питання оплати праці суддів. Відповідно до ч.1 ст.44 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 за №2862-ХІІ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), заробітна плата судців складалася з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Згідно даних особових рахунків позивача у період з 01.05.2001 по 31.12.2005 йому було нараховано та сплачено надбавку за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас, а також надбавки за інтенсивність, надбавки за розширену зону, надбавки за високі досягнення, надбавки за складність, без врахування премій та інших доплат, що відносяться до разового характеру та були нараховані в межах кошторисних призначень з Фонду економії оплати праці. Таким чином, твердження позивача про те, що в період з 15.05.2001 по 31.12.2005 при визначені розміру заробітної плати, надбавка за вислугу років нараховувалася йому у відсотках від посадового окладу тільки з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас не відповідає дійсності. Згідно норм ч.4 ст.44 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 за №2862-ХІІ, Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 за №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», ст.113 Закону України від 20.12.2005 за №3235-ІV «Про Державний бюджет України на 2006 рік», у період з 01.01.2007 по 31.12.2007, на підставі наказу голови Апеляційного суду Запорізької області №57-к від 05.05.2006, позивачу виплачувалася щомісячна надбавка за вислугу років при стажі роботи понад 20 років у розмірі 30 відсотків від загальної суми, що включає: посадовий оклад, надбавку до посадового окладу за кваліфікаційний клас, надбавку за виконання особливо важливої роботи у розмірі 10 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас. З урахуванням положень ч.4 ст.44 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 за №2862-ХІІ та у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 за №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», Законів України «Про державний бюджет України» на відповідні роки, позивачу в період з 01.06.2008 по 14.05.2011 нараховувалася та виплачувалася щомісячна надбавка за вислугу років при стажі роботи понад 20 років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 15.05.2011 по 31.12.2011, на підставі наказу голови Апеляційного суду Запорізької області №80-к від 11.05.2011 - у розмірі 40 відсотків від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас. Крім того, відповідно до ст.13 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджується одночасно з бюджетом. Таким чином, при нарахуванні та виплаті заробітної плати позивачу апеляційний суд Запорізької області діяв в межах повноважень та на підставі діючого законодавства, відповідно до якого на той час були врегульовані питання оплати праці суддів, у тому числі і надбавка за вислугу років. Щодо необґрунтованості та безпідставності вимог позивача зобов'язати апеляційний суд Запорізької області перерахувати та виплатити (з урахуванням різниці виплаченої суми) надбавку за вислугу років за періоди з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, та індексації доходу з урахуванням компенсації, а також заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди включно з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», відповідач-1 зазначає наступне. Заробітна плата за час відпустки, допомога по тимчасовій непрацездатності та матеріальна допомоги на вирішення соціально-побутових питань не є складовими заробітної плати, визначеними ч.1 ст.44 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992, а тому не підлягають перерахунку. Статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 за №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до ст.2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 за №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Зі змісту цих норм вбачається, що індексація не є видом заробітку та обраховується із заробітної плати (до складу якої входить і надбавка за вислугу років), а тому при нарахуванні (перерахунку) щомісячної доплати за вислугу років індексація не може враховуватися. Згідно ст.1 Закону України від 19.10.2003 за №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст.2 Закону України від 19.10.2003 за №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.2 Закону України від 19.10.2003 за №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі заробітної плати (грошового забезпечення). Нарахована позивачу в періоди з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 заробітна плата (у тому числі надбавка за вислугу років) була виплачена у повному обсязі, тоді як компенсація громадянам втрати частини доходів здійснюється лише у разі порушення строків виплати вже нарахованих доходів. Крім того, відповідач-1 зазначає, що наказом голови Апеляційного суду Запорізької області від 20.09.2016 за №78-к відповідно до Постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 за №1515-VІІІ «Про звільнення суддів», п.1 ст.120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» позивача виключено із складу суддів Апеляційного суду Запорізької області. На день звільнення позивача апеляційний суд повністю здійснив усі належні йому виплати. Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» та №297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» до новоутвореного суду, апеляційний суд Запорізької області припинив здійснювати правосуддя та 02.10.2018 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відомості про перебування його в стані припинення (ліквідації). 04.10.2018 в друкованому засобі масової інформації газеті "Урядовий кур'єр" №186(6302) розміщено оголошення про те, що апеляційний суд Запорізької області припиняє свою діяльність та ліквідується, а також, що вимоги до Апеляційного суду Запорізької області приймаються за адресою: пр.Соборний, 162, м.Запоріжжя, 69005 протягом двох місяців з дня опублікування цього повідомлення. Проте, позивач, ні в зазначений двохмісячний строк, ні після його закінчення із кредиторськими вимогами до Апеляційного суду Запорізької області не звертався. Згідно з ч.3 ст.112 Цивільного кодексу України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. Відповідач-1 вважає, що звернення позивача з даним адміністративним позовом до суду, без попереднього звернення з висунутими вимогами до ліквідаційної комісії Апеляційного суду Запорізької області, суперечить вищевказаним вимогам законодавства.

Відповідач-1 проти прозову заперечував.

Відповідачем-2 подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що положеннями ст.148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремим рядком щодо Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, а також у цілому за кожним видом та спеціалізацією щодо місцевих та апеляційних судів. Видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку. Після 22.05.2008 - дати винесення Конституційним Судом України Рішення №10-рп/2008 - Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 за №2862-XII і постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 за №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» по-різному врегульовували питання виплати суддям надбавки за вислугу років. Чинне на момент виникнення спірних відносин законодавство України не містило визначення поняття «загальна сума щомісячного заробітку». У спірний період часу діяли норми чинного законодавства, що передбачали нарахування та виплату надбавки з посадового окладу. Щодо позову про стягнення заборгованості в частині виплати компенсації, то до вказаних правовідносин не можуть бути застосовані положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 за №2050-ІІІ , оскільки за правилами, визначеними ст.3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс в період невиплати доходу. В даному позові позивач заявив вимогу про нарахування компенсації щодо оспорюваної заробітної плати, а не нарахованої. Відповідач-2 є державним органам, який фінансується з державного бюджету і у своїй діяльності керується Конституцією та законами України та не може порушувати чинне законодавство України.

Відповідач-2 проти прозову заперечував.

Відповідачем-1 надані до суду копії документів прошитими з наявними печатками та підписами уповноважених осіб на останній сторінці. Судом прийняті такі копії як належно оформлені.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зясував наступне.

Відповідно до Трудової книжки БТ-І №5731970 ОСОБА_1 працювала суддею Жовтневого районного суду м.Запоріжжя, а з 02.11.1998 по 20.09.2016 суддею Запорізького обласного суду, апеляційного суду Запорізької області (а.с.14-16).

У наказі Апеляційного суду Запорізької від 11.05.2011 за №80-к «Про підвищення надбавки за вислугу років судді Жечевій Н.І.» зазначено наступне: «… Відповідно до статті 44 Закону України "Про статус суддів", встанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», - НАКАЗУЮ: Встановити судді апеляційного суду Запорізької області Жечевій Наталії Іванівні з 15 травня 2011 року надбавку за вислугу років у розмірі 40% від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас (стаж роботи, що дає право на одержання надбавки, становить 25 років). …» (а.с.20).

У наказі Апеляційного суду Запорізької від 05.05.2006 за №57-к «Про підвищення надбавки за вислугу років судді Жечевій Н.І.» назначено наступне: «… Відповідно до статті 44 Закону України "Про статус суддів", статті 113 Закону України від 20.12.2005р. №3235-ІV "Про державний бюджет України на 2006 рік" НАКАЗУЮ: Встановити судді апеляційного суду Запорізької області Жечевій Наталії Іванівні з 14 травня 2006 року надбавку за вислугу років у розмірі 30% від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас (стаж що дає право на одержання надбавки, становить 20 років). …» (а.с.21).

Судом досліджені копії: розрахункові листи стосовно позивача (а.с.22-105, 131-164); Довідку про нараховану та виплачену заробітну плату судді Апеляційного суду Запорізької області Жечевій Н.І. за період з травня 2001 по 31 грудня 2005 року (а.с.127-130); Наказу Апеляційного суду Запорізької області від 20.09.2016 за №78-к «Про звільнення ОСОБА_1І.» (а.с.173); Наказу Державної судової адміністрації України від 20.09.2018 за №474 «Про забезпечення виконання Указу Президента України від 29.12.2017 №452/2017» (а.с.176-179); Виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Апеляційного суду Запорізької області (а.с.180); інших документів.

Вирішуючи спір по суті суд, враховуючи викладене вище, виходить з наступного.

У ч.1 ст.44 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 за №2862-XII (втратив чинності 01.01.2012) зазначено, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Згідно з ч.4 ст.44 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 за №2862-XII суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

У ст.113 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 за №3235-IV установлено, що у 2006 році суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах, передбачених частиною четвертою статті 44 Закону України "Про статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №8, ст.56; 1994р., №26, ст.203), від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Положеннями пп.«б» пп.2 п.61 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 за №107-VІ змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, проте не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2008 за №19, якою затверджено зміни, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 за №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», зазначену постанову було доповнено п.2-2 такого змісту: «Суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки - 10 відсотків, понад п'ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 за №10-рп/2008 положення пп.«б» пп.2 п.61 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

На підставі викладеного, з 01.01.2006 по 31.12.2006 (під час дії ст.113 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік») та з 01.01.2008 до 22.05.2008 (з дати набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до винесення Конституційним Судом України рішення від 22.05.2008 №10-рп/2008) надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а у спірних періодах з 15.05.2001 по 31.12.2005 включно, з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Відсутність законодавчо закріпленого визначення поняття «загальна сума щомісячного заробітку» не може бути підставою для не врахування при визначенні суми надбавки за вислугу років інших виплат та надбавок, зокрема, щомісячних премій, премій до свят та інших надбавок, оскільки ст.44 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 за №2862-XII, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, визначала, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

У п.2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого 08.02.1995 постановою Кабінету Міністрів України за №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки (…).

Дана норма ставить у залежність суму заробітної плати за період відпустки від виплат, які нараховуються особі за 12 календарних місяців роботи.

Пунктом 1 постанови від 03.09.2005 за №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (втратила чинності 01.01.2012) Кабінетом Міністрів України затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи згідно з додатком 7.

Згідно з пп.2 п.2-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 за №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» посадовим особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови: у разі надання відпустки виплачується додатковий посадовий оклад відповідно до частини п'ятої статті 44 Закону України "Про статус суддів", а також надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх середньомісячної заробітної плати. (…).

Враховуючи викладене, вказані вище виплати заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань взаємозалежні від заробітної плати судді.

Суд звертає увагу, що у рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 за №9-рп/2013 у справі №1-18/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що під заробітною платою, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Таким чином, заробітна плата за час відпустки, допомога по тимчасовій непрацездатності та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань підлягають перерахунку, оскільки вони входять до складових заробітної плати суддів.

Дані обставини свідчать про обґрунтованість позовних вимог про зобов'язання Апеляційний суд Запорізької області нарахувати та виплатити за період з 15.05.2001 по 31.12.2005 включно, з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань із врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди.

У вказаному вище рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 за №9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 Суд дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Також, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

При цьому, зі змісту ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 за №2050-ІІІ випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов'язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Статті 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 за №2050-ІІІ встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого 21.02.2001 постановою Кабінету Міністрів України за №159, відтворюють положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 за №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У п.4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого 21.02.2001 постановою Кабінету Міністрів України за №159, прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. (…).

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

При цьому, слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов'язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Суд звертає увагу, що використане у ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 за №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов'язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.ст.1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 за №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині нарахування та виплати на суму недоплаченої надбавки за вислугу років та недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 15.05.2001 по 31.12.2005 включно, з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а також компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Аналогічне застосування норм права здійснено Верховним Судом у постанові від 18.12.2018 у справі №816/301/16 (адміністративне провадження №К/9901/1677/18, К/9901/1678/18).

У ч.1 ст.5 КАС України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідачами-1,2 не доведена не можливість позивача безпосередньо звернутись з позовом до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів.

Доказів задоволення позовних вимог позивача у добровільному порядку відповідачі-1,2 до суду не надали.

Звідси, суд вважає необґрунтованим твердження відповідача-1, що «… звернення позивача з даним адміністративним позовом до суду, без попереднього звернення з висунутими вимогами до ліквідаційної комісії Апеляційного суду Запорізької області, суперечить вищевказаним вимогам законодавства. …».

Згідно з ч.1 ст.151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

З метою поновлення прав позивача суд вважає за можливе зобов'язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Апеляційному суду Запорізької області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати недоплаченої ОСОБА_1 заробітної плати, виходячи із розрахунку надбавки за вислугу років - ч.4 ст.44 Закону України Про статус суддів - з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме: урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, та індексації доходу з урахуванням компенсації відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за періоди з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Доводи відповідача-1,2 не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 139, 143, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Апеляційного суду Запорізької області (69005, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.162; ) у частині визначення ОСОБА_1 (69118, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) розміру надбавки за вислугу років у період з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 тільки у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Визнати протиправною бездіяльність Апеляційного суду Запорізької області (69005, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.162; ) у частині не проведення ОСОБА_1 (69118, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати за періоди з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 у відповідності до ч.4 ст.44 Закону України Про статус суддів.

Зобовязати Апеляційний суд Запорізької області (69005, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.162; ) перерахувати та виплатити (з урахуванням різниці виплаченої суми) ОСОБА_1 (69118, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) надбавки за вислугу років за періоди з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно у відсотках в розмірі, визначеному ч.4 ст.44 Закону України Про статус суддів з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань та індексації доходу з урахуванням компенсації відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Зобов'язати Апеляційний суд Запорізької області (69005, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.162; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (69118, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за періоди з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди включно з урахуванням компенсації відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Зобов'язати Державну судову адміністрацію України (01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5; ) здійснити фінансування Апеляційному суду Запорізької області (69005, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.162; ) з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати недоплаченої ОСОБА_1 (69118, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заробітної плати, виходячи із розрахунку надбавки за вислугу років - ч.4 ст.44 Закону України Про статус суддів - з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме: урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, та індексації доходу з урахуванням компенсації відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за періоди з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно.

У стягненні на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1,2 судових витрат відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 22.04.2019.

Суддя О.О. Прасов