Справа № 440/335/19
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/335/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності та дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги:

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, щодо повернення матеріалів на виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліда 2-ї групи у зв"язку з невідповідністю вимогам законодавства до Головного управлінням Національної поліції в Полтавській області та не належного їх розгляду Міністерством внутрішніх справ України, згідно з вимогами Постанови КМУ від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції»;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України, щодо неприйняття рішення на виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, згідно вимог Постанови КМУ від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» та неприйняття рішення по виплаті одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи згідно вимог Постанови КМУ віл 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції»;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути висновок з відповідними документами відносно ОСОБА_1 про призначення виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» з урахуванням обставин встановлених судами;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України здійснити призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, як інваліду 2-ї групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою КМУ від 21.10.2015 № 850.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

25 січня 2019 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1В.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (надалі також - відповідач, МВС України) про визнання бездіяльності та дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 31 січня 2019 року Полтавський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, вирішивши здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що проходив службу в органах внутрішніх справ з вересня 2005 року по 06 листопада 2015 року, а з 07 листопада 2015 року по 23 грудня 2016 року - в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області (надалі - ГУНП в Полтавській області). Після звільнення з органів внутрішніх справ (надалі - ОВС), йому встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов"язаного з проходженням служби в ОВС. ГУ Національної поліції в Полтавській області склало висновок про призначення одноразової грошової допомоги та разом з іншими матеріалами надіслало його до Міністерства внутрішніх справ України. Проте відповідач повернув матеріали без розгляду, зазначивши, що призначення вказаної допомоги повинно проводитись за останнім місцем служби поліцейського. На думку позивача, така відмова відповідача є протиправною.

Так, позивач вважає, що за колишніми працівниками міліції, які перейшли на роботу до поліції і звільнились саме з Національної поліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в ОВС, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію", виплата якої здійснюється відповідно до Постанови КМУ від 21.10.2015 № 850.

Акцентовано увагу, що порядок проведення виплати позивачеві, як інваліду 2-ої групи, одноразової грошової допомоги згідно постанови КМУ від 21.10.2015 №850 встановлено рішенням Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 у справі № 816/1498/18.

15 лютого 2019 року від МВС України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечував.

МВС України, зокрема, зазначено, що позивачу 09 березня 2017 року встановлено ІІ групу інвалідності в результаті захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, тобто після звільнення останнього з органів Національної поліції та у період, коли діяв Закон України "Про Національну поліцію". Тому, оскільки останнім місцем служби позивача була Національна поліція, то на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону України "Про Національну поліцію", у зв`язку з чим він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно з п. 4 ч. 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" та Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 № 4. Отже МВС України не має повноважень розглядати та приймати рішення по призначенню поліцейському одноразової грошової допомоги.

01 березня 2019 року представником позивача до суду надана відповідь на відзив /а.с. 66-76/, в якій ним були викладені пояснення, аналогічні тим, що містять у адміністративному позові.

04 березня 2019 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження /а.с.14/.

Відповідач явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про судове засідання повідомлявся належним чином.

Частиною першою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з частиною дев'ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.

Обставини справи, встановлені судом

Як вбачається із матеріалів справи, позивач проходив службу в органах Національної поліції та органах внутрішніх справ України, а саме: з вересня 2005 року по 06 листопада 2015 року він проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07 липня 2015 року по 23 грудня 2016 року - в Національній поліції України.

Наказом ГУ Національної поліції в Полтавській області від 23.12.2016 № 478 о/с позивач був звільнений з органів Національної поліції України.

За результатами огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу з 09.03.2017 встановлена друга група інвалідності /а.с. 24/.

Позивач звернувся до начальника ГУНП в Полтавській області із заявою (рапортом) від 11.04.2017 на підставі п.п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" та статті 100 Закону України "Про Національну поліцію" про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з тим, що отримав другу групу інвалідності від захворювання, пов'язаного з проходженням служби в ОВС.

Листом ГУНП в Полтавській області від 16.04.2018 №29/Г-423/Кц позивача повідомлено, що його заява від 11.04.2017 щодо призначення одноразової грошової допомоги у разі отримання ІІ групи інвалідності була адресована начальнику ГУНП в Полтавській області відносно призначення одноразової грошової допомоги згідно Закону України "Про Національну поліцію". Наданий позивачем до заяви пакет документів про призначення одноразової грошової допомоги не відповідає чинному законодавству, про що було повідомлено листом від 27.06.2017 за вих. №29/Г-87. Винести на розгляд комісії зазначену заяву неможливо, оскільки до цього часу не надані вказані акти. Також зазначено, що пакет документів на призначення одноразової грошової допомоги згідно постанови КМУ від 21.10.2015 №850 позивачем не надавався. Окрім цього, ГУНП не є органом внутрішніх справ, а тому керуватися у своїй діяльності даною постановою не має правових підстав. Ураховуючи викладене, розглядати питання щодо виплати одноразової грошової допомоги згідно постанови КМУ № 850 та направляти такі документи до МВС України на затвердження Головне управління НПУ не уповноважене. Формування пакету документів на призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України "Про міліцію" та постановою КМУ № 850 від 21.10.2015, і направлення їх до МВС на затвердження колишнім працівникам ОBC (за винятком осіб, які були переведені до НПУ) наразі здійснює ліквідаційна комісія. Крім того позивача проінформовано, що з 07.11.2015 вій був переведений до ГУНП та 31.10.2016 звільнений з посади старшого оперуповноваженого відділу швидкого реагування ГУНП в Полтавській області і мав звання "майор поліції", тому дія постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 на позивача не поширюється.

Листом ГУНП в Полтавській області від 19.04.2018 № 29/Г-87 позивача повідомлено, що оскільки наявний пакет документів щодо призначення одноразової грошової допомоги не відповідає вимогам чинного законодавства, комісією ГУНП прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Позивач не погодився із такими діями та оскаржив їх до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року у справі № 816/1498/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо ненаправлення матеріалів для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги до Міністерства внутрішніх справ України та зобов'язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок з відповідними документами відносно ОСОБА_1 про призначення виплати одноразової грошової допомоги відмовлено у задоволенні відповідних позовних вимог.

Відповідно до постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018, якою скасовано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.07.2018, було визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо ненаправлення матеріалів для виплати позивачу одноразової грошової допомоги до Міністерства внутрішніх справ України, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", а саме п. 8: Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи висновок, щодо виплати грошової допомоги та було зобов'язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок з відповідними документами відносно позивача про призначення виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

На виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 ГУ НП в Полтавській області було складено висновок про призначення одноразової допомоги та направлено до МВС України.

Департамент фінансово-облікової політики МВС України листом від 20.11.2018 №15/2-Г-811, 817, 821, 832, 844 /а.с. 30/ повідомив позивача, що оскільки він був звільнений з органів поліції, МВС України відповідно до вимог законодавства не уповноважено розглядати документи стосовно призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги. Документи про призначення йому одноразової грошової допомоги повернуто до ГУ НП в Полтавській області.

Із зазначеною бездіяльністю позивач не погодився, у зв'язку з чим звернувся до суду із вказаним позовом.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 5 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (який набрав чинності 07 листопада 2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-XII.

Відповідно до пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" № 565-XII, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VIII.

До набрання чинності Законом № 580-VIII порядок виплати одноразової грошової допомоги регулювався нормами статті 23 Закону України "Про міліцію" № 565-XII та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції від 21.10.2015 № 850.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (далі - Закон № 565-ХІІ) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначеної норми Закону, Кабінет Міністрів України затвердив Порядок № 850.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІI групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку № 850).

Пунктами 7 - 9 Порядку № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Згідно з частиною другою статті 97 Закону № 580-VIII порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97 - 101 Закону України "Про Національну поліцію", наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок № 4 (далі - Порядок № 4), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Згідно із пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці МСЕК.

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку № 4 визначено, що заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Відповідно до пункту 5 розділу III Порядку № 4 для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу:

1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії, які звіряються з оригіналом документа: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

За правилами пункту 1 розділу IV Порядку № 4 фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2. Висновок про призначення одноразової грошової допомоги складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

Рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги приймає керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції), у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п'ятнадцятиденний строк шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови (пункт 2 розділу IV Порядку № 4).

Положеннями Порядку № 850 та Порядку № 4 передбачено, що одноразова грошова допомога у разі встановлення інвалідності проводиться за останнім місцем служби. Таким чином, заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності має бути подана працівником за останнім місцем служби, що позивачем і було зроблено.

Окрім того, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 вересня 2016 року № 916 "Про внесення зміни до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського стосовно випадків, за яких призначається одноразова грошова допомога", пункт 5 розділу I доповнено підпунктом 4 щодо пов'язаності інвалідності поліцейського з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що є обставиною, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в ОВС.

Висновки щодо правозастосування

Судом встановлено, що 7 листопада 2015 року позивача прийнято на службу до Головного управління Національної поліції України в Полтавській області, тобто, з цієї дати на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону № 580-VIII, а порядок та умови призначення одноразової грошової допомоги урегульовано Порядком № 4.

При цьому, інвалідність позивачу встановлено після звільнення з органів поліції.

В той же час, згідно пункту 9 Порядку № 850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Таким чином, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, зобов'язаний був прийняти рішення стосовно виплати одноразової грошової допомоги, а не повертати матеріали відносно ОСОБА_1, ухиляючись від розгляду поданих документів та від прийняття обґрунтованого рішення.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пункту 70 рішення у справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов'язків.

Зазначеного висновку також дійшов і Верховний суд у своїй постанові від 19.09.2018 у справі № 806/1200/16.

Мотивація повернення відповідачем заяви ОСОБА_1 та фактична відмова її розглядати за процедурою, що встановлено Постановою Кабінету Міністрів України № 850, полягала у твердженні, що на ОСОБА_1 не поширюється дана постанова, а поширюються відповідно норми Закону України "Про Національну поліцію" та наказу № 4 МВС України. На підтвердження таких своїх висновків відповідач у даній справі послався також на правові висновки Верховного Суду у конкретних справах.

Суд відхиляє дану мотивацію та посилання на відповідні рішення Верховного Суду з огляду на те, що поширення на позивача дії статті 23 Закону України "Про міліцію" та Постанови КМУ № 850 встановлено рішенням суду - постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 року у справі 816/1498/18.

З висновків цієї ж постанови слідує обов`язок МВС України розглянути документи позивача відносно призначення йому одноразової грошової допомоги.

Згідно з частиною 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Враховуючи те, що вказаним судовим рішенням було зобов`язано ГУ НП в Полтавській області направити до МВС України висновок з відповідними документами відносно позивача про призначення виплати одноразової грошової допомоги, МВС України в силу процитованих вище норм мало обов`язок прийняти саме рішення стосовно виплати одноразової грошової допомоги позивачу.

Отже, суд приходить до висновку про протиправну бездіяльність МВС України, яка полягала у поверненні матеріалів та неприйнятті рішення відносно виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи, згідно вимог Постанови Кабінету міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Належним способом захисту порушених прав позивача на думку суду є зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути висновок з відповідними документами відносно ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, як інваліду 2-ї групи, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, суд вказує про неможливість її задоволення у зв`язку з її передчасністю, оскільки судом не вирішувалось питання про наявність або відсутність у позивача права на таку грошову допомогу, а надавалась оцінка бездіяльності відповідача щодо порушення порядку розгляду документів відносно призначення такої допомоги.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 названого Кодексу передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", ОСОБА_1 як інвалід ІІ групи звільнений від сплати судового збору. Доказів щодо понесення інших судових витрат позивачем не надано.

Отже, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 3600, рнокпп НОМЕР_1) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, м. Київ 24, 01024, ) про визнання бездіяльності та дій протиправними, та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення матеріалів та неприйняття рішення відносно виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи, згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути висновок з відповідними документами відносно ОСОБА_1 про призначення виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» з урахуванням висновків, викладених судом.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_2