Справа № 280/503/19
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року 15:06Справа № 280/503/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Мащенко Д.В.,

позивача ОСОБА_1,

представників:

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 70002) до Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» (вул. Металістів, 1, м. Вільнянськ, Запорізька область, 70002) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

05.02.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Софіївської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55), в якій позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність Софіївської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55) з приводу невиплати позивачу грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у сумі 5496,56 грн. в день звільнення; стягнути з Софіївської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55) на користь позивача грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 5496,56 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив службу в Софіївській виправній колонії (№55) Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області. Згідно витягу з наказу від 19.06.2018 №149/ОС його звільнено за власним бажанням згідно пп.7 п.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію». Вислуга років на день звільнення складає: у календарному обчисленні 12 років, 10 місяців, 23 дні; у пільговому обчисленні 18 років 9 місяців 08 днів. Разом з тим, ані на момент звільнення позивача зі служби, ані на момент звернення з позовом до суду Софіївською виправною колонією управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55) грошова компенсація за недоотримане речове майно виплачена не була, чим порушено права та законні інтереси позивача. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 11.02.2019 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

18.03.2019 від позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 20 березня 2019 року відкрите спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 17.04.2019 з викликом сторін.

Державною установою «Софіївська виправна колонія (№55)» (далі відповідач) 17 квітня 2019 року надано до суду відзив на адміністративний позов (вх. №15330), відповідно до якого адміністративний позов не визнає, у задоволенні позовних вимог просить відмовити, у звязку з тим що відповідно до пункту 22 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14 серпня 2013 року №578, грошова компенсація виплачується за умов наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Впродовж 2015-2019 роках кошторисні видатки Державного бюджету по КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар» на виплату після 14 серпня 2013 року та до моменту звільнення, не передбачалися. У задоволенні позову просить відмовити.

17.04.2019 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, відповідно до наказу №1 о/с від 11.06.2006, з 12.01.2006 проходив службу в Софіївській виправній колонії (№55) Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області.

Наказом Міністерства юстиції України від 15.12.2016 №3679/37/5 Софіївську виправну колонію (№55) Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області перейменовано на Державну установу «Софіївська виправна колонія (№55)».

Відповідно до витягу з Наказу від 19.06.2018 №149/ОС у відповідності до ч.5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», пп.8 п.8 Положення про Державну установу «Софіївська виправна колонія (№55)», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.12.2016 №3679/37/5, звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України за пп.7 п.7 ст.77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» майора внутрішньої служби ОСОБА_1, начальника відділення соціально-психологічної служби відділу, соціально-виховної та психологічної роботи, 19 червня 2018 року.

Наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2018 №2175/5 затверджене Положення про державну установу «Софіївська виправна колонія (№55)».

Відповідно до п. 1 Положення про державну установу «Софіївська виправна колонія (№55)» відповідач є правонаступником Софіївської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55).

10.01.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою (вх. №1 від 10.01.2019) про надання документів щодо прийняття та звільнення зі служби, розрахунок при звільненні, оскільки він не отримав розрахунок за невикористане речове майно за проходження служби.

16.01.2019 за вих. №7/7-1-19/П-1 відповідачем надано відповідь на заяву ОСОБА_1, відповідно до якої повідомлено, що грошова компенсація за неотримане речове майно виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 14.08.2013 №578. Згідно облікових даних про виплату грошової компенсації за належні видачі предмети речового майна сума компенсації за неотримане речове майно складає 5496,56 грн.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації за неотримане під час проходження служби речового майна протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України (ч.1 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України»).

Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати (ч.2 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України»).

Відповідно до ч.5 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників Національної поліції, які не мають спеціальних звань.

Особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства (ч.5 ст.21 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України»).

У п.1 «Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби», затвердженого 14.08.2013 Постановою Кабінету Міністрів України №578 (надалі «Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби»), зазначено, що цей Порядок визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.

Відповідно до п.27 «Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби» під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Згідно з п.23 «Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби» грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається ДПтС відповідно до їх закупівельної вартості.

Для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки (п.60 «Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби»).

У разі переміщення по службі або звільнення з неї речові атестати виписуються індивідуально на кожну особу, що вибуває, у двох примірниках, з яких перший видається під підпис особі, а другий залишається в органі чи установі та додається до арматурної картки (п.61 «Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби»).

Як зазначено у п.9 «Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби», забезпечення речовим майном осіб із числа персоналу здійснюється в органах і установах, де вони проходять службу або працюють. Поставлення на речове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - особи рядового і начальницького складу) в органі чи установі здійснюється на підставі наказу керівника органу чи установи про призначення на посаду та атестата на предмети речового майна (далі - речовий атестат) за формою згідно з додатком 1, а у разі присвоєння особі первинного спеціального звання або призначення на посаду спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, - на підставі відповідного наказу керівника органу чи установи.

Частиною 8 статті 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» зазначено, що трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На спеціалістів Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань, поширюється дія Закону України «Про державну службу». Віднесення посад цих спеціалістів до відповідних категорій посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України. На осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Сторонами не надано до суду Речового атестату ОСОБА_1

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач має право на грошову компенсацію за не отримане речове майно за цінами, що діяли на день підписання наказу про звільнення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005), якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

З огляду на зазначене випливає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що полягає у невиплаті позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а тому позивач має право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 5496,56 грн.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позиція суду викладена в даній справі узгоджується з практикою Верховного Суду, яка викладена в постанові від 24.10.2018 у справі №803/963/17, від 03.10.2018 у справі №808/756/17.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору під час звернення до суду із даним позовом відповідно до пункту 9 статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 70002) до Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» (вул. Металістів, 1, м. Вільнянськ, Запорізька область, 70002) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової компенсації задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» (вул. Металістів, 1, м. Вільнянськ, Запорізька область, 70002, ) щодо не невиплати в день звільнення ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 70002, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у сумі 5496,56 грн.

Стягнути з Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» (вул. Металістів, 1, м. Вільнянськ, Запорізька область, 70002, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 70002, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 5496,56 грн. (пять тисяч чотириста девяноста шість гривень 56 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судове рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 19 квітня 2019 року.

Суддя Р.В. Кисіль