Справа № 826/7923/16
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7923/16 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г., Костенко Д. А., Шрамко Ю. Т.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: Беспалова О. О.

суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

представника позивача ОСОБА_5, представника відповідача Дяк Ю. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_8 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення не зазначений, дата складання повного тексту не зазначена) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_8 до Міністерства охорони здоров'я України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства охорони здоров'я України про визнання протиправною бездіяльності МОЗ України щодо неприйняття рішення про доцільність лікування за кордоном ОСОБА_8 (2003 р. н.); визнання протиправною бездіяльності МОЗ України щодо невизначення загальної суми, пов'язаної із направленням на лікування за кордон ОСОБА_8 (2003 р. н.) та витрат і джерела їх покриття; визнання протиправною бездіяльності МОЗ України щодо не взяття ОСОБА_8 (2003 р. н.) на облік хворих, що потребують оплати лікування за кордоном; визнання протиправною бездіяльності МОЗ України щодо неоплати лікування за кордоном ОСОБА_8 (2003 р. н.); визнання протиправним рішення засідання Комісії МОЗ України з питань направлення на лікування за кордон, датоване 17.08.2015 року, оформлене випискою з протоколу № 5; визнання протиправним рішення засідання Комісії МОЗ України з питань направлення на лікування за кордон, оформлене випискою з протоколу № 1 від 22.02.2016 року; зобов'язання МОЗ України прийняти рішення про доцільність лікування за кордоном ОСОБА_8 (2003 р. н.) та рішення щодо визнання загальної суми, пов'язаної із направленням на лікування за кордон ОСОБА_8 (2003 р. н.) та витрат і джерела їх покриття; зобов'язання МОЗ України взяти ОСОБА_8 (2003 р. н.) на облік хворих що потребують оплати лікування за кордоном; зобов'язання МОЗ України здійснити оплату вартості лікування за кордоном ОСОБА_8 (2003 р. н.) у розмірі 265 626, 00 євро (еквівалент в гривнях по курсу НБУ станом на дату звернення з позовною заявою складає 7 484 331, 30 грн.) шляхом переказу коштів на рахунок німецької клініки.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2017 року позов було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність МОЗ України щодо неприйняття рішення про доцільність лікування за кордоном ОСОБА_8 (2003 р. н.); визнано протиправною бездіяльність МОЗ України щодо не визначення загальної суми, пов'язаної із направленням на лікування за кордон ОСОБА_8 (2003 р. н.) та витрат і джерела їх покриття; визнано протиправною бездіяльність МОЗ України щодо не взяття ОСОБА_8 (2003 р. н.) на облік хворих, що потребують оплати лікування за кордоном; визнано протиправним Рішення засідання Комісії МОЗ України з питань направлення на лікування за кордон, датоване 17.08.2015 року, оформлене випискою з протоколу № 5; визнано протиправним Рішення засідання Комісії МОЗ України з питань направлення на лікування за кордон, оформлене випискою з протоколу № 1 від 22.02.2016 року; зобов'язано МОЗ України розглянути питання щодо доцільності лікування за кордоном, взяття на облік хворих, що потребують оплати лікування за кордоном і щодо оплати вартості проведення лікування ОСОБА_8 (2003 р. н.) у розмірі 265 626 євро 00 центів.

Вказана постанова набрала законної сили 01.12.2017 року.

02.04.2018 р. на виконання цієї постанови МОЗ України прийнято рішення, оформлене Випискою з протоколу № 4 засідання Комісії МОЗ України з питань направлення на лікування за кордон.

17.04.2018 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56191517 про зобов'язання МОЗ України розглянути питання щодо доцільності лікування за кордоном, взяття на облік хворих, що потребують оплати лікування за кордоном і щодо оплати вартості проведення лікування ОСОБА_8 (2003 р. н.) у розмірі 265 626 євро 00 центів.

10.06.2018 року МОЗ України до Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України було подано заяву про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом із вказаною заявою відповідачем було надано Виписку з Протоколу № 4 засідання Комісії МОЗ України з питань направлення для лікування за кордон, датовану 02.04.2018 року.

Згідно поданого документу комісією було прийнято рішення відмовити у черговому взятті ОСОБА_8 на облік хворих, що потребують лікування та здійснити доплату до її основного лікування у клініці, оскільки відповідне рішення було прийнято комісією до ухвалення постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2017 року у справі № 826/7923/16; відмовити у відшкодуванні ОСОБА_7 коштів у сумі 265 626, 00 євро витрачених з особистих джерел на лікування ОСОБА_8; для перевірки інформації, наданої Департаментом охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 08.02.2018 року № 1096/29-18, та прийняття відповідного рішення матеріали справи ОСОБА_8 передати до правоохоронних органів.

07.06.2018 року ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою про визнання протиправними рішень, прийнятих Міністерством охорони здоров'я України на виконання постанови суду від 02.11.2017 року, в порядку ст. 383 КАС України.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви про визнання протиправними рішень відповідача, в порядку ст. 383 КАС України, дійшов висновку, що резолютивна частина постанови не містить обов'язку МОЗ України прийняти рішення конкретного змісту, тоді як зобов'язує розглянути лише певне питання.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2018 р. апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_8 залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2018 року - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 08.01.2019 р. відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_7 на вказану постанову та ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.08.2018 р.

Позивач 29.01.2019 р. звернувся до суду першої інстанції з заявою про роз'яснення постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2017 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що всупереч висновку суду першої інстанції про необґрунтованість позовної заяви, позивач обґрунтував її незрозумілістю тієї обставини, що в мотивувальній частині рішення суд обґрунтовує протиправність відмови відповідача та зобов'язує останнього розглянути питання, орієнтуючись на висновки суду, а відповідач розглядає питання та знову приймає негативне рішення.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 15.04.2019 р. за вх. 14171, у якому відповідач зазначає, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2017 року було зобов'язано МОЗ України розглянути питання щодо доцільності лікування за кордоном, взяття на облік хворих, що потребують оплати лікування за кордоном і щодо оплати вартості проведення лікування ОСОБА_8 у розмірі 265 626 євро 00 центів.

Вказане питання було розглянуто відповідачем 02.04.2018 р., відтак рішення суду відповідач вважає виконаним у повному обсязі.

Крім того, виконання постанови ОАС м. Києва від 02.11.2017 р. підтверджується, на думку відповідача, ухвалою ОАС м. Києва від 10.08.2018 р. та постановою Шостого ААС від 27.11.2018 р.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ст. 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз'яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Суд розглядає заяву про роз'яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може розглянути питання роз'яснення судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи та державного виконавця. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Подання заяви про роз'яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Ухвалу про роз'яснення судового рішення або відмову у його роз'ясненні може бути оскаржено.

Колегія суддів зазначає, що роз'яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання.

Тобто, це стосується випадків, коли судом не дотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечності щодо його розуміння переважно під час його виконання.

За таких обставин, колегія суддів допускає, що більш конкретними висловлюваннями суд зможе усунути проблему двоякості розуміння змісту рішення чи відсутності такого розуміння взагалі.

Однак, ухвала суду про роз'яснення змісту судового рішення в обов'язковому порядку має містити висновки автентичні тим, що були висловлені ним у рішенні, про роз'яснення якого просить заявник.

Як свідчить подана позивачем заява про роз'яснення судового рішення, її подання було зумовлено висновком суду апеляційної інстанції, викладеним у постанові від 27.11.2018 р., щодо того, що зміст як мотивувальної, так і резолютивної частини постанови містять різні посилання.

Натомість, у цьому ж провадженні, ініційованому позивачем на підставі ст. 383 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, як і суд першої інстанції, дійшов висновку, що резолютивна частина постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2017 р. не містить обов'язку МОЗ України прийняти рішення конкретного змісту, проте зобов'язує відповідача розглянути певне питання.

В межах даного провадження за процедурою роз'яснення судового рішення, колегія суддів розуміє намір позивача вважати рішення у провадженні по суті спору не виконаним.

Проте такий намір лише свідчить про незгоду позивача з поведінкою відповідача при виконанні рішення суду.

При цьому, колегія суддів не може надавати оцінку належності виконання рішення суду першої інстанції в частині розгляду питання шляхом зазначення, що воно було розглянуте до ухвалення судом першої інстанції постанови від 02.11.2017 р.

В питанні ж роз'яснення судового рішення, як вірно визначено судом першої інстанції, заявник повинен відобразити, який текстовий вислів судового рішення є незрозумілим, чого ним зроблено не було.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення заяви про роз'яснення судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з достатнім обґрунтуванням нормами процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відсутні також підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, та розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 229, 254, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_8 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_8 до Міністерства охорони здоров'я України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язати вчинити дії залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 18.04.2019 р.)