Справа № 160/1181/19
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2019 року Справа № 160/1181/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук Борисенко Н.В.
при секретарі судового засідання Музиці Я.І.
за участю:
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним, скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії, -
06.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправним п.4 наказу начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 05.09.2018 року № 3914 щодо відсторонення оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 від виконання службових обов'язків;
- визнати протиправним та скасувати п.2 наказу № 4258 від 27.09.2018 року начальника Головного управління Національної поліції Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Нікопольського ВП ГУНП, щодо накладення на оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, недотримання вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.1 ч.1 ст.18 ЗУ Про Національну поліцію, Присяги працівника поліції, абзацу 1, 2 п.1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред'являються до професійно-етичних якостей поліцейського;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції від 05.10.2018 року № 275о/с в частині щодо звільнення зі служби оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 за п.6. ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення;
- зобов'язати начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, в період з 05.08.2007 року по 05.10.2018 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України та в Національній поліції України. З 28.08.2014 року до 07.09.2016 року позивач безпосередньо брав участь в Антитерористичній операції на сході України, є учасником бойових дій. 04.05.2018 року позивачу повідомлено про підозру та ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави. 27.09.2018 року п. 2 Наказу № 4258 Начальника Головного управління Національної поліції «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Нікопольського ВП ГУНП» на позивача - оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 покладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, недотримання вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх орав України, п. 1 ч.І ст. 18 ЗУ «Про національну поліцію», Присяги працівника поліції, абзацу 1, п 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред'являються до професійно - етичних якостей поліцейського. Відповідно до Наказу Начальника Головного управління Національної поліції від 05.10.2018 року №275о/с позивача - оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби. Позивач вважає, що відповідачем було грубо порушено його законні права, оскільки визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватись тяжкість скоєного проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання своєї вини, її ставлення до виконання службових обовязків, рівень кваліфікації тощо. На думку позивача, комісія ГУНП провела службове розслідування упереджено, поверхового та непрофесійно, з перевищенням повноважень, що саме й стало основним фактором для звільнення позивача зі служби в Національній поліції. Позивач зазначає, що при прийнятті рішення про дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення позивача зі служби в поліції не було враховано вимоги Конституції України, що доведеність вини особи у скоєні кримінального правопорушення встановлюється вироком суду, який набрав законної сили, проте відносно позивача відсутній будь-який вирок.
Ухвалою суду від 08.02.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 19.03.2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про залишення позовної заяви без розгляду у справі №160/1181/19.
Позивач та представник позивача у судове засідання зявились, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання зявився, проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в період з 05.08.2007 року по 05.10.2018 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України та в Національній поліції України.
З 28.08.2014 року до 07.09.2016 року позивач безпосередньо брав участь в Антитерористичній операції на сході України, є учасником бойових дій.
Капітан поліції ОСОБА_1 призначений наказам ГУНП в Дніпропетровській області від 04.12.2017 року № 363 о/с (прибув з Головного управління Національної поліції в Луганській області) на посаду оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського відділу поліції.
04.05.2018 року позивачу повідомлено про підозру. 10.09.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави. З 05.12.2018 року звільнено з під варти в зв'язку із внесенням застави.
На підставі Наказу ГУНП від 05.09.2018 року №3914 та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року №230 призначено та проведено службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни з боку окремих поліцейських Нікопольського ВВ ГУНП в Дніпропетровській області.
27.09.2018 року п. 2 Наказу № 4258 Начальника Головного управління Національної поліції «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Нікопольського ВП ГУНП», на позивача - оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 покладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, недотримання вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх орав України, п.1 ч.І ст. 18 ЗУ «Про національну поліцію», Присяги працівника поліції, абзацу 1, п 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред'являються до професійно-етичних якостей поліцейського.
Відповідно до Наказу Начальника Головного управління Національної поліції від 05.10.2018 року №275о/с позивача - оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби.
З результатами службового розслідування та вищезазначеними Наказами позивача ознайомлено 14.01.2018 року.
Не погоджуючись із вказаними наказами, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку правомірності винесених наказів, суд виходить з наступного.
Так, відповідно до частини 2 статті 19 Закону України "Про Національну поліцію України", підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Згідно із пунктом 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію", до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".
Відповідно до статті 2 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.
Згідно із статтею 1 цього Закону, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Відповідно до пункту 3 статті 12 частини 1 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися дисциплінарне стягнення, зокрема, догана.
Статтею 14 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» встановлено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.
Порядок проведення службового розслідування регламентується Наказом МВС від 12.03.2013 р. № 230 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України».
Відповідно до п. 1.2. цього Порядку, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.
Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту ОВС за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
З аналізу вказаних норм вбачається, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є невиконання або неналежне виконання поліцейським дисципліни недотримання актів законодавства, наказів та інших нормативно-правових актів.
Суд зазначає, що 04.05.2018 року позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального праволпорушення, проте жодним нормативно-правовим актом не передбачено притягнення особи до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення на підставі повідомлення особі про підозру та взяття її під варту.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Відповідно до пункту 4 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію", до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно з порядком накладання дисциплінарних стягнень, визначеним у статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.
Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні отримати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.
При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.
Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.
З урахуванням правової позиції, викладеній у постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 11.03.2014 року у справі № 21-13а14, суд при розгляді кожної справи про застосовування дисциплінарних стягнень повинен враховувати фактичні обставини, що мали місце і передували звільненню особи. За наявності підстав для звільнення в порядку дисциплінарного стягнення та з урахуванням інших даних про особу така особа може бути звільнена.
Згідно із статтею 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Суд звертає увагу, що обставини та факти вчинення дисциплінарного проступку мають бути підтверджені належними та допустимими доказами, а саме, вироком суду.
Судом встановлено та представниками позивача та відповідача у судовому засіданні не заперечувався факт відсутності вироку стосовно ОСОБА_1.
Отже, суд вважає, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, яке є крайнім заходом дисциплінарного впливу, застосовано до позивача за відсутності правових підстав, без урахування усіх обставин у справі та дотримання принципу пропорційності між вчиненим дисциплінарним проступком та мірою дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.11.2002 по справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.
У рішенні від 10.02.1995 по справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
26.09.2006 Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Грабчук проти України" зазначив, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною. Питання, чи, порушує, твердження посадової принцип презумпції невинуватості, має бути з'ясоване у контексті тих фактичних обставин, у яких це твердження було зроблене.
Враховуючи вищезазначені норми законодавства, які є обовязковими при прийнятті рішення, суд вважає, що п.2 наказу № 4258 від 27.09.2018 року начальника Головного управління Національної поліції Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Нікопольського ВП ГУНП, щодо накладення на оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, недотримання вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.1 ч.1 ст.18 ЗУ Про Національну поліцію, Присяги працівника поліції, абзацу 1, 2 п.1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред'являються до професійно-етичних якостей поліцейського прийнятий з порушенням норм чинного законодавства, з інкримінуванням позивачу кримінального правопорушення без рішення або вироку суду, яке набрало законної сили, що суперечить нормам Конституції України та нормам чинного законодавства України.
Так, з матеріалів справи вбачається, що службове розслідування стосовно ОСОБА_1 проведено на підставі «Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ», затвердженої наказом МВС України 12.03.2013 № 230, статті 14 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», Порядку проведення службового розслідування.
За приписами статті 14 вказаного Дисциплінарного статуту, перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні отримати від порушника письмові пояснення.
Пунктом 2.1 «Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ», затвердженої наказом МВС України 12.03.2013 № 230, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс. Міністр внутрішніх справ України має право призначати службові розслідування за всіма підставами та відносно всіх осіб РНС.
Пунктом 3.1 Інструкції передбачено, що інші начальники мають право призначати службове розслідування відносно осіб РНС, якщо Міністром внутрішніх справ України їм надано повноваження накладати на цих осіб РНС дисциплінарні стягнення.
Відповідно до пункту 3.2 Інструкції, службове розслідування проводиться посадовою особою, якій воно доручено, чи декількома особами у складі комісії, одна з яких за необхідності призначається головою цієї комісії.
Згідно з пунктом 5.1 Інструкції, службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.
У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.
Відповідно до пункту 5.2., 5.3, 5.4 Інструкції, початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування). Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.
Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.
Особа РНС, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.
Матеріалами справи встановлено, що службове розслідування було призначено на підставі наказу ГУНП від 05.09.2018 №3914 та відповідно до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України за фактом порушення службової дисципліни з боку окремих поліцейських Нікопольського ВП ГУНП.
ОСОБА_1 від пояснень для службового розслідування відмовився, щщо підтверджується копією пояснень від 05.09.2018 року, яка міститься в матеріалах справи.
Суд вважає, що членами комісії не було проведено повне та всебічне з'ясування усіх обставин, що склались відносно ОСОБА_1, не були вивчені матеріали кримінального провадження і не було враховано, що вина позивача не доведена в установленому законом порядку, та на момент видання наказу, обвинувальний вирок відносно позивача винесено не було.
Таким чином, суд вважає, що висновки, зроблені в службовому розслідуванні зроблені передчасно, з порушенням норм матеріального права та є протиправними, тому, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції від 05.10.2018 року № 275 о/с в частині щодо звільнення зі служби оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 за п.6. ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення).
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Враховуючи, що судом визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Національної поліції від 05.10.2018 року № 275 о/с в частині щодо звільнення зі служби оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 за п.6. ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення), тобто, позивача було протиправно звільнено зі служби в поліції, суд вважає з метою повного захисту прав позивача, поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Стосовно позовної вимоги про визнання протиправним п.4 наказу начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 05.09.2018 року № 3914 щодо відсторонення оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 від виконання службових обов'язків суд зазначає наступне.
Відсторонення від посади особи здійснюється на підставі ч.1 та ч.2 ст. 154 КПК України, якою визначено, що відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину -щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу. Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців.
З огляду на те, що капітану поліції ОСОБА_1 було оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, суд вважає, що відповідачем правомірно було відсторонено від виконання службових обовязків, а тому позовна вимога позивача про визнання протиправним п.4 наказу начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 05.09.2018 року № 3914 щодо відсторонення оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 від виконання службових обов'язків не підлягає задоволенню.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для повного встановлення обставин справи щодо ухвалення законного судового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Визнати протиправним та скасувати п.2 наказу № 4258 від 27.09.2018 року начальника Головного управління Національної поліції Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Нікопольського ВП ГУНП, щодо накладення на оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, недотримання вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.1 ч.1 ст.18 ЗУ Про Національну поліцію, Присяги працівника поліції, абзацу 1, 2 п.1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред'являються до професійно-етичних якостей поліцейського.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції від 05.10.2018 року № 275о/с в частині щодо звільнення зі служби оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 за п.6. ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення).
Зобов'язати начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 12 квітня 2019 року.

Суддя ОСОБА_6