Справа № 210/1439/19
Суддя: Вікторович Н. Ю.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1439/19
Провадження № 2-а/210/50/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"17" квітня 2019 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участі секретаря судового засідання: Соколовської Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України, без участі сторін, та без фіксування судового засідання звукозаписувальним пристроєм, в порядку спрощеного позовного провадження, справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора 1-ї роти 2-го батальйону ППП у м. Кривому Розі УПП Дніпропетровської області лейтенанта поліції ОСОБА_3, третя особа, - Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2019 року до суду із вищевказаним адміністративними позовом звернувся позивач ОСОБА_2, в якому просить суд визнати протиправними дії інспектора 1-ї роти 2-го батальйону ППП у м. Кривому Розі УПП Дніпропетровської області лейтенанта поліції ОСОБА_3 по притягненню його до адміністративної відповідальності та винесенню постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ №962075 від 03 березня 2019 року, та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ №962075 від 03 березня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити, за відсутністю у його діях складу правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_2 вказує на те, що інспектором 1-ї роти 2-го батальйону ППП у м. Кривому Розі УПП Дніпропетровської області лейтенантом поліції ОСОБА_3 його визнано винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ №962075 від 03 березня 2019 року. Позивач вказує на те, що у мотивувальній частині оскаржуваної постанови відповідачем по справі зазначено, що 03 березня 2019 року, о 23год. 34хв, він, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «DAIHATSU TERIOS», державний номерний знак НОМЕР_1, рухався по вул. Джека Лондона, 24 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, порушив вимогу дорожнього знаку 2.2, - проїзд без зупинку заборонено, та здійснив подальший рух не зупинившись, чим порушив п.8.4.6 ПДР України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 225,00 гривень. Вказані дії відповідача позивач вважає протиправними та такими, що суперечать вимогам діючого законодавства України виходячи із наступного. Так, позивач зазначає, що дійсно, 03 березня 2019 року, о 23год. 34хв., він, керуючи автомобілем «DAIHATSU TERIOS», державний номерний знак НОМЕР_1, рухався по вул. Джека Лондона, 24 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, з дотриманням швидкісного режиму, вимог ПДР України не порушував, небезпеки для інших часників дорожнього руху не створював, а рухався по дорозі з урахуванням перешкод на шляху, місцем призначення та умов дорожнього покриття, маневрів праворуч або ліворуч не виконував. Підїжджаючи до трамвайної колії, він заздалегідь збавив швидкість, знаючи, що перед колією встановлено знак пріоритету, - проїзд без зупинки заборонено. Відповідно до п.8.4«б» ПДР України, передбачено, що знаки пріоритету встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги, до яких відноситься дорожній знак 2.2. Згідно з розділом 33 ПДР України, дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» відноситься до знаків пріоритету та забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1-12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою. Відповідно до вимог ДСТУ 4100:2014 встановлено, що 10.1.1 Дорожні знаки повинні розташовуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час лоби, була забезпечена зручність експлуатації і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо). Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено. На ділянках доріг, де дорожню розмітку важко побачити (сніг, бруд тощо) або не можна відновити, повинні бути установлені відповідні за змістом дорожні знаки. Підїхавши до знаку «проїзд без зупинки заборонено», він зупинився перед ним, так як відсутня лінія, - стоп. Переконавшись у відсутності перешкоди для руху, він, керуючись п.16.6 та визначенням поняття «дати дорогу», яке передбачено п.1.10 ПДР України, для пропуску інших учасників дорожнього руху, почав рухатись далі. Після проїзду ним трамвайної колії, його зупинив працівник поліції, який після перевірки документів, повідомив його, що він нібито порушив п.8.4«б» ПДР України. Він не погодився з висновками працівника поліції, та зазначив, що ним перед знаком було здійснено зупинку, відповідно до правил дорожнього руху. Також ним було зазначено, що працівники поліції в нічний час, знаходились в такому місці, з якого не можливо встановити, що він не зупинився перед знаком «Стоп». Поки він спілкувався з одним зі співробітників поліції, другий, відповідач, склав постанову по справі про адміністративне правопорушення серія ЕАВ №962075 від 03 березня 2019 року. Фактично, відповідач розглянув адміністративну справу про притягнення його до адміністративної відповідальності без його участі. Про те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності, йому було повідомлено після складення постанови. Вважає, що відповідачем було порушено процедуру розгляду адміністративної справи. Його не ставили до відома, що відносно нього розглядається справа. Крім того, не прийняті до уваги усі його пояснення. Відповідач, не об'єктивно і не справедливо розглянув справу про адміністративне правопорушення, що призвело до порушення його прав. Під час розгляду справи, відповідач не прийняв до уваги, що в автомобілі знаходився пасажир, який був свідком по даній справі. Виносячи постанову, відповідач не вислухав пояснення свідка. Також йому не були розяснені права, не надана можливість скористатись наявними правами особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ознайомитись з існуючими по справі доказами та не були розглянуті його заяви та пояснення. Після винесення постанови, вона не була йому оголошена. Під час спілкування з працівником поліції, він наполягав, щоб йому надали докази того, що ним порушено п.8.4«б» ПДР України, однак відповідач таких доказів не надав. Вважає, що відповідачем не підтверджено жодними належними та допустимим доказами правомірності свого рішення, у зв'язку з чим оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, тому підлягає скасуванню. Також позивач посилається на ту обставину, що відеозаписуючий пристрій, на якому начебто зафіксоване його правопорушення, не є автоматичним засобом фото- чи відеофіксації, оскільки він знаходиться у співробітника поліції, та використовується ним безпосередньо. Крім того, з відеозапису, який було зроблено під відповідним кутом, не можливо було ідентифікувати, що нібито ним скоєно адміністративне правопорушення, а саме не зупинення перед знаком «Проїзд без зупинки заборонено». За таких умов така фіксація не відповідає вимогам закону. Відеозапис правопорушення не зазначено в п.8 оскаржуваної постанови, у зв'язку з чим остання не може бути визнана такою, що складена у відповідності до вимог законодавства.

Враховуючи викладене позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 при розгляді справи присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити (а.с.19).

Відповідач, - інспектор 1-ї роти 2-го батальйону ППП у м. Кривому Розі УПП Дніпропетровської області лейтенант поліції ОСОБА_3 при розгляді справи також присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності, або про відкладення розгляду справи до суду не надходило (а.с.20).

Також відповідач не скористався правом надання до суду відзиву на позовну заяву, та надання доказів в підтвердження правомірності своїх дій.

Представник третьої особи, - Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, при розгляді справи також присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.20). Надав до суду письмові пояснення, в котрих заперечував проти позову вважаючи його необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню, а постанову відповідача такою, що винесена відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.21-24).

Згідно з ч.3 ст.268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У відповідності до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 03 березня 2019 року, о 23год. 34хв, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «DAIHATSU TERIOS», державний номерний знак НОМЕР_1, рухався по вул. Джека Лондона, 24 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, порушив вимогу дорожнього знаку 2.2, - проїзд без зупинку заборонено, та здійснив подальший рух не зупинившись, чим порушив п.8.4.6 ПДР України, за що відповідачем було прийнято рішення про винесення постанови серії ЕАВ №962075 від 03 березня 2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 гривень у дохід держави (а.с.9, 10, 11).

Згідно ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.283 КУпАП. Частина друга ст.258 КУпАП передбачає, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до Національної поліції. Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (в тому числі ст.122 КУпАП). Частиною 5 ст.258 КУпАП не передбачені винятки щодо необхідності складання протоколу за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху у разі заперечення особи щодо встановленого порушення.

Постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складено інспектором патрульної поліції, який відповідно до вимог ст.222 КУпАП має право розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ч.1 ст.122 КУпАП.

Оскільки позивачем на думку відповідача було вчинено адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а розгляд справи віднесено до компетенції Національної поліції, у відповідності до вимог ст.258 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складався.

В рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначено, що положення ч.1 ст.276 КУпАП в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення. Приймаючи зазначене рішення Конституційний Суд України виходив з того, що в ч.ч.1, 2 ст.258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч.1, 2 ст.258 КУпАП передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місця його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Після рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року, 14 липня 2015 року на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» до ст.258 КУпАП внесені зміни, а саме, після частини першої доповнено новою частиною. Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Згідно з ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.283 КУпАП. Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (в тому числі ст.122 КУпАП). Частиною 5 ст.258 КУпАП не передбачені винятки щодо необхідності складання протоколу за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху у разі заперечення особи щодо порушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі за ч.1 ст.122 КУпАП, відбувається в скороченому вигляді, а саме: фіксація адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

При цьому, відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил.

Відповідно до положень ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справа про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач заперечує правомірність накладення адміністративного стягнення, заперечує наявність в його діях правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, але відповідач у відповідності до ч.2 ст.77 КАС України, отримавши позовні матеріали, доказів протилежного не надав.

Згідно ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 1 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Згідно зі ст.14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, ОСОБА_4 дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п.1.1 ПДР України вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Згідно ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Так, згідно вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення ПДР при винесенні оскаржуваної постанови не надано, зокрема, відповідачем не надано суду та не долучено до оскаржуваної постанови пояснення свідків, фото-, відеофіксації порушення позивачем ПДР тощо.

Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, є сама оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм ПДР.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися, як доказ, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

З правової норми ст.77 КАС України вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини субєкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - субєкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Згідно ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність накладення ним адміністративного стягнення, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами факту порушення позивачем ОСОБА_4 дорожнього руху України, про що відповідачем зазначено в оскаржуваній постанові.

Відповідач жодного доказу щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови не надав.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що з метою гарантування дотримання і захисту прав, свобод та інтересів позивача необхідно скасувати постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ст.143 КАС України, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.77, 243, 244, 245, 246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора 1-ї роти 2-го батальйону ППП у м. Кривому Розі УПП Дніпропетровської області лейтенанта поліції ОСОБА_3, третя особа, - Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Визнати незаконним (протиправним) рішення інспектора 1-ї роти 2-го батальйону ППП у м. Кривому Розі УПП Дніпропетровської області лейтенанта поліції ОСОБА_3 щодо притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 03 березня 2019 року серії ЕАВ №962075, винесену інспектором 1-ї роти 2-го батальйону ППП у м. Кривому Розі УПП Дніпропетровської області лейтенантом поліції ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 гривень, адміністративну справу закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження, - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 17 квітня 2019 року.

Копію рішення невідкладно направити учасникам справи.

Суддя: Н. Ю. Вікторович