Справа № 0440/7193/18
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2019 року Справа № 0440/7193/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_4 до Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову №044049 від 30 серпня 2018 року про застосування до ОСОБА_4, адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 гривень.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач отримав постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 044049 від 30 серпня 2018 року, в якій на нього було накладено адміністративно-господарський штраф, у сумі 1700 гривень. Постанова винесена на підставі акту№064846 та №064850 від 24.07.2018 року. Згідно змісту акту №064850 від 24 липня 2018 року, посадові особи автомобільної інспекції не встановили особу, яка була за кермом ТЗ, наявність у неї посвідчення водія відповідної категорії та надали можливість вказаному ТЗ продовжувати рейс. Посилання перевіряючих в актах перевірки на те, що водій не надав посвідчення та пояснень є необґрунтованими, оскільки перевіряючими, не були прийняті відповідні встановлені законодавством заходи щодо встановлення особи водія, та насамперед наявність у нього посвідчення водія. Доказом повинна бути відповідно до п.38 Порядку № 1567 також відповідна відмітка у дорожньому листі про результати проведення перевірки, яку зобов'язані робити посадові особи Укртрансінспекції, проте в зазначених вище актах перевірки напроти графи "номер дорожнього листа " не заповнено. При складанні постанови, відповідачем не було зібрано доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем порушення Закону України "Про автомобільний транспорт", а сама постанови є незаконною та такою, що була винесена з надуманих підстав.
Ухвалою суду від 19.11.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.
04.12.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що позивача не було притягнуто до відповідальності за ненадання документів, а за їх неоформлення, що витікає з таких фактів: документи є обов'язковими для оформлення мають бути наявні у водія, можуть бути надані та не надані перевізником у розгляді справи щодо притягнення до відповідальності, не надані також і суду, тому докази їх оформленості відсутні. Таким чином, прийняття протиправної постанови засновувалося на невиконання перевізником та водієм документального супроводження перевезень та невикористання позивачем права на надання документів після складання акту перевірки для з'ясування обставин порушень, оскільки у відповідача відсутня мета покладення відповідальності на сторонніх осіб.
Ухвалою суду від 14.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
17.01.2019 року надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за №064850 був складений на підставі того, що водій, особу якого встановленого не було, автомобіля марки Mersedes , номерний знак AE 0068 IC , серія і номер свідоцтва про реєстрацію CXO 825823, який належить позивачу порушив ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: в нього не було оформлено щоденні реєстраційні листи режиму праці та відпочинку водія та не було оформлено договір з замовником транспортних послуг. При складанні вищезазначених актів державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області, не було зібрано доказів, які б могли свідчити про те, що дійсно на вищезазначених автомобілях здійснювалися пасажирські перевезення.
В судове засідання з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:
24.07.2018 року о 12 год. 54 хв. посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Полтавській області на автодорозі МОЗ Київ-Харків-Довжанський 207 км, згідно направлення на перевірку від 23.07.2018р. №005949 проведено перевірку транспортного засобу марки Mercedes, номерний знак НОМЕР_2, серія та номер свідоцтва про реєстрацію СХО825823, що належить ОСОБА_4 (Дніпропетровська обл., Новомосковський район, смт.Гвардійське, вул.Ювілейна, 3, 98), під час надання послуг з нерегулярних пасажирських перевезень. Водій - не надав для складання матеріалів посвідчення водія.
За результатами перевірки складено акт №064850 від 24.07.2018 року, відповідно до якого встановлено, що під час перевірки виявлено порушення під час надання послуг з нерегулярних пасажирських перевезень, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт": без оформлення щоденних реєстраційних листів режиму праці та відпочинку водія та без оформлення договору з замовником транспортних послуг.
В графі пояснення водія про причини порушень зазначено, що водій від пояснень та підпису відмовився. Водій транспортного засобу посвідчення водія не надав.
Також 24.07.2018 року о 17 год. 25 хв. посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Полтавській області на автодорозі МОЗ Київ-Харків-Довжанський 207 км, згідно направлення на перевірку від 23.07.2018р. №005949 проведено перевірку транспортного засобу марки Mercedes, номерний знак НОМЕР_3, серія та номер свідоцтва про реєстрацію СХК935718, що належить ОСОБА_4 (Дніпропетровська обл., Новомосковський район, смт.Гвардійське, вул.Ювілейна, 3, 98), під час надання послуг з нерегулярних пасажирських перевезень. Водій ОСОБА_5, п/в ВАА 262978, Дн-вське ВРЕВ-2 УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській обл. 17.12.2009р.
За результатами перевірки складено акт №064846 від 24.07.2018 року, відповідно до якого встановлено, що під час перевірки виявлено порушення під час надання послуг з нерегулярних пасажирських перевезень, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт": не оформлено договір з замовником транспортних послуг; не оформлено протокол перевірки та адаптації тахографа до т.з. чи індивідуально-контрольну книжку водія. Порушено наказ МТЗУ №340 від 07.06.2010р. Порушено ст.39 Закону України "Про автомобільний транспорт".
В графі пояснення водія про причини порушень зазначено, що водій з актом ознайомлений, від пояснень та підпису відмовився.
30.08.2018 року начальником Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області ОСОБА_6 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу№044049, згідно якої за порушення вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» постановлено стягнути з ОСОБА_4 адміністративно-господарський штраф в сумі 1 700,00 гривень.
Не погоджуючись з отриманою постановою, позивач з її оскарженням звернувся з позовом до суду.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» та Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті".
Так, відповідно до ст. 1 вказаного Закону, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.
Згідно з ч. 1 ст. 29 Закон України "Про автомобільний транспорт", автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.
Стаття 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначає документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, а саме для нерегулярних пасажирських перевезень:
для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті", затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі Порядок), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.
Пунктом 3, 4 Порядку закріплено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдові перевірки можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками).
Відповідно до пункту 12 Порядку, рейдова перевірка додержання суб'єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших обєктах, що використовуються субєктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту (пункту 14 Порядку).
Пунктом 16 Порядку визначено, що рейдова перевірка проводиться групою посадових осіб Укртрансбезпеки у кількості не менш як дві особи.
Згідно актів №064846 та № 064850 від 24.07.2018 року, перевірка транспортних засобів позивача була проведена двома старшими державними інспекторами ВДК ОСОБА_7 та ОСОБА_8
Під час проведення рейдової перевірки можливе:
- застосування спеціалізованих автомобілів, на яких розміщений напис Укртрансбезпека;
- використання спеціального обладнання, призначеного для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку, встановлених законодавством України та Європейською угодою;
- здійснення габаритно-вагового контролю;
- використання засобів аудіо- та відеотехніки для запису процесу перевірки;
- використання пристроїв для копіювання, сканування з метою збору інформації, що свідчить про правопорушення.
Згідно матеріалів справи та доказів, які надані сторонами, єдиним документом, що підтверджує факт проведення перевірки автомобілів та де зафіксовані правопорушення є акти проведення додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №064846 та № 064850 від 24.07.2018 року, які долучені позивачем до позову.
Жодних інших доказів процесу проведення перевірки та факти фіксації виявлених правопорушень матеріали справи не містять, відповідачем до відзиву долучено не було.
Суд зазначає, що факт того, що позивач є власником транспортних засобів, які були перевірені відповідачем, не свідчить про те, що ОСОБА_4 (як власник т/з) є перевізником на якого покладається відповідальність за виявлені порушення. Окрім того, наявність ліцензії у позивача на внутрішні пасажирські перевезення не вказує, що транспортними засобами, які були перевірні, здійснювались пасажирські перевезення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Окрім того, відповідно до пункту 25 Порядку, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Пуктом 26, 27 Порядку закріплено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.
У разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що докази повідомлення позивача під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням про час і місце розгляду справи про порушення, відповідачем не надано.
Таким чином, документів, які б підтверджували наявність достатніх підстав для прийняття оскаржуваного рішення матеріали справи не містять.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Аналізуючи оскаржуване рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Отже, рішення суб'єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб'єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб'єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб'єкта, визначених законом.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб'єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб'єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Відповідно до змісту статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Згідно з положеннями статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого рішення.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.
За таких умов, судовий збір, сплачений позивачем, стягується відповідно до ч. 1 статті 139 КАС України на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі - Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №044049 від 30.08.2018р.
Стягнути на користь ОСОБА_4 (інокпп НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 22 квітня 2019 року.

Суддя ОСОБА_1