Справа № 160/9569/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року Справа № 160/9569/18
18 грудня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, в якій останній просить:
- визнати протиправним Рішення про результати розгляду заяви Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області, яке було надано разом з листом №1365/02-15/21 від 15.06.2018 року, щодо невизнання періоду роботи ОСОБА_1 з 10.07.1984 року по 31.08.1994 року, як такий, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- визнати період роботи ОСОБА_1 з 10.07.1984 року по 31.08.1994 року, як такий, що дає останньому право на призначення пенсії відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне.
Позивач з метою оформлення пенсії на пільгових умовах, відповідно до приписів п. «з» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із відповідною заявою. Так, відповідачем було надіслано позивачу, разом із супровідним листом від 16.06.2018 року за №1365/02-15/21, рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.10.2017 року №06 про результати розгляду вищезазначеної заяви. З тексту зазначеного рішення вбачається, що для підтвердження періоду роботи з 30.01.1994 року по 31.08.1994 року для зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 згідно п. «з» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підстав немає. Враховуючи вище викладене, позивач вважає, що зазначене рішення та дії відповідача є протиправними.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2018 року було відкрито провадження в адміністративній справі №160/9569/18 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, відповідно до ч.5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства.
На виконання вищезазначеної ухвали, відповідачем 29.01.2019 року, через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду, був наданий відзив за вх.№4579/19, в тексті якого останній щодо задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, та вважає рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.10.2017 року №06 про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах є законним та обґрунтованим.
Разом з вищезазначеним відзивом, відповідачем була подана заява про закриття провадження у справі від 29.01.2019 року за вх.№4578/19.
В обґрунтування даної заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зазначає наступне.
В провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу перебувала справа №212/6655/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до Криворізького північного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, в якій позивач просить: визнати протиправним рішення Криворізького північного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області №29 від 20.09.2017 року в частині невизнання періоду роботи ОСОБА_1 з 10.07.1984 року по 31.08.1994 року, як такими, що дає останньому право на призначення пенсії відповідно до п. «з» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; визнати період роботи ОСОБА_1 з 10.07.1984 року по 31.08.1994 року, як такий, що дає йому право на призначення пенсії відповідно до п. «з» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24.11.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 у справі №212/6655/17 було задоволено в повному обсязі.
Не погодившись з рішенням першої інстанції, Криворізьке північне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області подало апеляційну скаргу вищезазначену постанову.
Так, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Криворізького північного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області було задоволено, постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24.11.2017 року у справі №212/6655/17 - скасовано.
Суд апеляційної інстанції визнав, що в трудовій книжці ОСОБА_1 відсутні відомості, що визначають право на отримання пенсії на пільгових умовах, а саме не зазначено, що останній працював водієм автобуса на міських маршрутах відповідно до положень п. «з» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції встановив, що рішення Криворізького північного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області №29 від 20.09.2017 року є законним та обґрунтованим.
При цьому, відповідач зазначає, що Криворізьке північне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області ліквідоване шляхом злиття до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а отже, останнє є правонаступником Криворізького північного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.
Таким чином, так як сторонами в адміністративній справі №160/9569/18 та №212/6655/17 є ті ж самі особи, а саме: позивач ОСОБА_1, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ( правонаступник Криворізького північного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області у справі №212/6655/17), суть спору в обох справах є визнання рішення управління Пенсійного фонду щодо невизнання періоду з 10.07.1984 року по 31.08.1994 року, як такими, що дає позивачу право на призначення пенсії відповідно до п. «з» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; визнання періоду роботи ОСОБА_1 з 10.07.1984 року по 31.08.1994 року, як такий, що дає йому право на призначення пенсії відповідно до п. «з» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», то відповідно до п.4 ч.1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України справа №160/9569/18, яка знаходиться в провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду підлягає закриттю.
Так як на адресу суду позивачем не було надано відповідь на відзив чи пояснень щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі, то думка останнього стосовного заявленого клопотання суду не відома.
Враховуючи викладене вище, проаналізувавши доводи надані відповідачем у заявленому клопотанні, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
При цьому, суд зазначає, що, дійсно в адміністративній справі №160/9569/18 Дніпропетровського окружного адміністративного суду та №212/6655/17 Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу сторонами у справі є ті ж самі особи, а саме: позивач ОСОБА_1, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (правонаступник Криворізького північного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області у справі №212/6655/17), проте, позовні вимоги є тотожними. Так, в справі №160/9569/18 оскаржується рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.10.2017 року №06, яке направлене позивачу супровідним листом від 16.06.2018 року за №1365/02-15/21 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, натомість у справі №212/6655/17 предметом оскарження є рішення Криворізького північного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області №29 від 20.09.2017 року.
Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав щодо задоволення заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про закриття провадження у справі №160/9569/18 відповідно до приписів п.4 ч.1 ст.238 КАС України.
Проаналізувавши правову позицію позивача та відповідача, повно і всебічно дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, матеріалами справ підтверджено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 10.07.1984 року по 31.08.1994 року працював водієм з повним робочим днем на автотранспортному підприємстві м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Враховуючи викладені вище дані, позивач офіційно пропрацював водієм у «Криворізькому АТП» 10 років 1 місяць 20 днів.
При цьому, відповідно до відомостей, занесених в трудову книжку позивача, копія якої міститься в матеріалах справи, останній протягом проміжку часу з 29.03.2007 року по 31.05.2017 рік пропрацював водієм автобусу регуляторних міських пасажирських маршрутів у Державному унітарному підприємстві м.Москви «Мосгортранс». Даний факт підтверджується архівною довідкою від 31.05.2017 року №11-11-2295. В зазначеній довідці відображено, що фактичний стаж роботи на регуляторних міських пасажирських маршрутах позивача складає 9 років 9 місяців 6 днів.
Таким чином, з метою оформлення пенсії на пільгових умовах, відповідно до положень п. «з» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивач 21.06.2017 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з відповідною заявою, копія заяви додана до відзиву відповідача.
Так, відповідачем направлено супровідним листом від 15.06.2018 року №1365/02-15/21 позивачу рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.10.2017 року №6 про результати розгляду заяви щодо підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.
В зазначеному рішенні комісією було визнано, що для підтвердження періоду роботи з 30.01.1984 року по 30.08.1994 року, для зарахування пільгового стажу відповідно до п. «з» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підстав немає.
Таким чином, позивач вважає, що його право на отримання пільгової пенсії порушено, рішення відповідача є незаконним та необґрунтованим, тому для захисту свої прав останній звернувся з даним позовом до суду.
Враховуючи викладені вище обставини, повно і всебічно дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, здійснивши системний аналіз чинного законодавства, суд виходить з наступного.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до п. "з" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, а саме чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 30 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.
Так, відповідно до записів трудової книжки позивача вбачається, що з 30.01.1984 року його призначено на посаду водія 3 класу. Будь-які відомості, на підставі, яких можна встановити, що в період з 30.01.1984 по 31.08.1994 позивач працював водієм саме міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) або великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, записи трудової книжки позивача не містять.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку № 637).
У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п.2 Порядку № 637).
Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Отже, спеціальний стаж не може бути підтверджений на підставі показань свідків.
Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника, визначений Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 10.11.2006 року №18-1 (далі Порядок №18-1).
Підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років,здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - Комісія) (п.3 Порядку №18-1).
Комісії створюються при головних управліннях Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких обов'язково включаються представники органів соціального захисту населення, органів Пенсійного фонду України, Державної служби України з питань праці (п.3 Порядку №18-1).
Відповідно до п.11 Порядку №18-1 для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах за місцем проживання (реєстрації) такі документи:1) заяву про підтвердження стажу роботи;2) документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01.07.2004 та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр); 3) трудову книжку; 4) документи, видані архівними установами, зокрема: а) довідку про заробітну плату; б) копії документів про проведення атестації робочих місць; в) копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідка про їх відсутність).
У разі необхідності заявник може подавати інші документи, які можуть підтверджувати виконання робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.
Відповідно до п.7 Порядку №18-1 для виконання покладених на Комісію завдань їй надається, зокрема, право отримувати від заінтересованих органів інформацію, необхідну для підтвердження стажу роботи, у встановленому порядку.
Враховуючи викладене вище, суд втановив, що в трудовій книжці позивача відсутні відомості, що визначають право на пільгових умовах, а саме не зазначено, що останній працював водієм автобуса на міських маршрутах.
При цьому, суд зазначає, що інших документів, що достовірно свідчать про те, що позивач має стаж роботи не менше 12 років 6 місяців на посаді водія міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) або великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, позивач не надав і суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії позивачу відповідно до п. "з" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв'язку з відсутністю необхідного для цього пільгового стажу роботи.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин у справі (ст. 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства Українипередбачають не лише обовязок субєкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обовязок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).
Відповідно до ч. 1, п. 3, п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Враховуючи викладене вище, повно і всебічно дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішення субєкта владних повноважень.
Так як, судом при винесені рішення було відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені ним судові витрати, пов'язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 2, 73, 77, 90, 238, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні заяви відповідача Головного управління Пенсійного фонду України про закриття провадження у справі №160/9569/18 відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя В.В. Горбалінський