Справа № 360/1662/19
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2019-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

19 квітня 2019 року СєвєродонецькСправа № 360/1662/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради в особі Сєвєродонецької міської ради про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 15 квітня 2019 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради в особі Сєвєродонецької міської ради з такими позовними вимогами:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на міських автобусних маршрутах загального користування м. Сєвєродонецьк, оформлене протоколом від 04.12.2018 № 1;

2) визнати протиправним і скасувати рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 28.12.2018 № 1028 «Про затвердження протоколу засідання конкурсного комітету з визначення автомобільного перевізника на автобусних маршрутах загального користування м. Сєвєродонецьк».

Розглянувши матеріали адміністративного позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), з огляду на таке.

За частиною першою статті 1 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Відповідно до частини першої статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

В позовній заяві зазначаються: у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності субєкта владних повноважень обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача (пункт 9 частини пятої статті 160 КАС України).

Отже, процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження рішення субєкта владних повноважень позивач, з-поміж іншого, обґрунтовував порушення оскаржуваним рішенням своїх прав, свобод чи інтересів.

В позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до рішення Сєвєродонецької міської ради від 31.01.2018 № 2238 «Про затвердження заступників міського голови» позивач станом до 22.12.2018 обіймав посаду першого заступника міського голови Сєвєродонецької міської ради. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 у справі № 360/181/19 позивача поновлено на посаді першого заступника міського голови з 22.12.2018.

Рішенням Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 05.03.2018 № 130 «Про внесення змін у рішення від 29 січня 2018 року № 03 «Про організацію проведення конкурсу з визначення підприємства (організації) для здійснення функцій робочого органу з організації проведення конкурсу з визначення автомобільного перевізника на автобусних маршрутах загального користування м. Сєвєродонецьк» із змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 05.03.2018 № 355, його включено до складу конкурсного комітету з визначення автомобільного перевізника на автобусних маршрутах загального користування м. Сєвєродонецька як голову конкурсного комітету.

Виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради 28.12.2018 прийнято рішення № 1028 «Про затвердження протоколу засідання конкурсної комітету з визначення автомобільного перевізника на автобусних маршрутах загального користування м. Сєвєродонецьк», яким затверджено протокол № 1 засідання конкурсного комітету від 04.12.2018, та укладені договори терміном на пять років із ТОВ «Сєвєродонецьке АТП 10974» та ПП «Автолайн Компані».

Рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 28.12.2018 № 1028 позивач вважає таким, що прийняте з грубим порушенням вимог чинного законодавства.

Позивач зазначив, що склад конкурсного комітету не відповідав вимогам пункту 23 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081, та пункту 1.3 Положення про конкурсний комітет, яке затверджено рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 29.01.2018 № 03 «Про організацію проведення конкурсу з визначення підприємства (організації) для здійснення функцій робочого органу з організації проведення конкурсу з визначення автомобільного перевізника на автобусних маршрутах загального користування м. Сєвєродонецьк». Тому ним оголошено, що засідання комісії буде проведено після приведення складу конкурсного комітету у відповідність до вимог вище перелічених нормативно-правових актів.

Однак члени конкурсного комітету 04.12.2018 без його присутності як голови Комітету та його заступника, провели засідання та прийняли рішення про результати конкурсу, яке оформили протоколом № 1.

Позивач вважає, що відповідачем при прийнятті рішення від 28.12.2018 № 1028 порушені вимоги пункту 51 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081, та пункту 30 Умов організації та проведення конкурсу на визначення автомобільного перевізника на автобусних маршрутах загального користування у м. Сєвєродонецьку, які затверджено рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 10.10.2018 № 829, оскільки відповідне рішення відповідач мав прийняти до 26.12.2018.

Також зазначив, що рішення про результати конкурсу, визначення переможців та протокол засідання конкурсного комітету від 04.12.2018 не опубліковані організатором перевезень на своєму офіційному веб сайті.

Таким чином, позивач вважає, що оскаржуваними рішеннями виконавчого комітету грубо порушені його права як голови конкурсного комітету, зокрема, на участь у засіданні комітету, в обговоренні та розгляді документів, у прийнятті рішення та підписані протоколу конкурсного комітету.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <...>.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. <...> поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим.

Вказане підтверджується і нормою частини другої статті 124 Конституції України, в якій закріплено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Тобто, обов'язковою умовою для застосування інституту судового захисту має бути наявність юридичного спору між сторонами у справі, тобто порушення однією стороною законних прав та охоронюваних інтересів іншої сторони.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають, що начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище. Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Таким чином, враховуючи наведене нормативне регулювання, суд дійшов висновку, що право на оскарження рішення субєкта владних повноважень мають лише особи, чиї права, свободи та інтереси порушуються оскаржуваним рішенням. Особи, чиї права, свободи та інтереси не порушуються таким рішенням субєкта владних повноважень, права оскаржувати такі рішення не мають.

Правовий висновок стосовно того, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових відносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, що права та свободи, які не є індивідуально вираженими, не підлягають судовому захисту в порядку адміністративного судочинства і відсутність порушеного права саме оскаржуваним рішенням субєкта владних повноважень є підставою для відмови у відкритті провадження у справі згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України, зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № П/9901/370/18 (реєстраційний № рішення в ЄДРСР 73500759).

У постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року по справі № 800/541/16 (реєстраційний № рішення в ЄДРСР 67487430), суд підкреслив, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до частини другої статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є субєктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

З аналізу вищезазначених норм, слідує, що позивач повинен довести, а суд встановити факти або обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача з боку відповідача, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 363/3414/13-а (реєстраційний № рішення в ЄДРСР 73355355).

Спірні рішення Конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на міських автобусних маршрутах загального користування м. Сєвєродонецьк, оформлене протоколом від 04.12.2018 № 1, та Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 28.12.2018 № 1028 «Про затвердження протоколу засідання конкурсного комітету з визначення автомобільного перевізника на автобусних маршрутах загального користування м. Сєвєродонецьк» є актами індивідуальної дії, тобто створюють правові наслідки лише для конкретних осіб.

Позивач не є суб'єктом правовідносин, які склались в результаті прийняття оскаржуваних рішень відповідачем, відповідно і дані рішення не можуть порушувати прав, свобод чи інтересів позивача.

Таким чином, позивач не навів обґрунтування щодо існування реального негативного впливу на його конкретні права чи інтереси, у зв'язку з прийняттям відповідачем оскаржуваних рішень.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом та обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає лише про порушення його прав саме як голови конкурсного комітету.

При цьому, позивач не враховує, що у такому випадку він звертається до суду як субєкт владних повноважень.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що субєкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частиною четвертою статті 5 КАС України визначено, що субєкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому субєкту законом.

Всупереч вимог КАС України позивач не обґрунтував, яким законом України він, як субєкт владних повноважень, наділений правом вимагати усунення порушень законності, допущених під час прийняття оспорюваних рішень, шляхом індивідуального звернення до суду з адміністративним позовом.

Суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункт 1 частини першої статті 170 КАС України).

Оскільки рішенням Конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на міських автобусних маршрутах загального користування м. Сєвєродонецьк, оформленим протоколом від 04.12.2018 № 1, та рішенням Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 28.12.2018 № 1028 не порушуються будь-які права, свободи та інтереси ОСОБА_1, суд дійшов висновку, що у даному випадку адміністративна процесуальна дієздатність позивача на оскарження таких рішень є законодавчо обмеженою, відповідно, слід відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України.

Керуючись статями 5, 160, 170, 256, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчий комітет Сєвєродонецької міської ради в особі Сєвєродонецької міської ради про визнання протиправними та скасування рішень.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяОСОБА_2