Справа № 1340/4210/18
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/1249/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Глушка І.В., Ільчишин Н.В.

за участю секретаря судового засідання - Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Кухар Н.А., м. Львів) у справі №1340/4210/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

17 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати протиправним та скасувати подання (рішення) Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 03.08.2018 року щодо скасування рішення від 16.04.2018 року про оформлення набуття ОСОБА_1 громадянством України за територіальним походженням; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийняти рішення, яким оформити ОСОБА_1 набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 8 Закону України "Про громадянство України".

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 03.08.2018 року щодо скасування рішення від 16.04.2018 року про оформлення набуття ОСОБА_1 громадянством України за територіальним походженням.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (79005, Львівська область, м. Львів, вул. Руданського, буд. 3, ідентифікаційний код 37831493) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 705 (сімсот п'ять гривень) грн. 00 к.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить частково скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови зобов'язати відповідача прийняти рішення, яким оформити набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України» та прийняти нове у цій частині, яким зобов'язати відповідача прийняти рішення, яким оформити набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України».

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції встановлено порушення прав та інтересів його, скасовано прийнятий відповідачем індивідуальний акт відносно нього, однак судом відмовлено у відновленні прав та інтересів на набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України» за захистом яких він звернувся до суду. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано вимоги ст. 245 КАС України у якій зазначено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки наданої судом у рішенні.

Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено з матеріалів справи, що 17 січня 2018 року позивачем подано відповідачу заяву про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням. До заяви було долучено письмове зобов'язання припинити іноземне громадянство, згідно якого ОСОБА_1 зобов'язався протягом 2 років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство Російської Федерації і подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України документ про припинення громадянства Російської Федерації, а у разі неотримання з незалежних від позивача причин документа про припинення громадянства останній зобов'язувався подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави та повернути національний паспорт громадянина Російської Федерації до уповноваженого органу цієї держави, копія свідоцтва про народження, копія свідоцтва про народження батька, діда, копія паспорта, копія посвідки на постійне проживання, квитанція про сплату послуг.

16 квітня 2018 року прийнято рішення оформити набуття громадянства за територіальним походження відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" ОСОБА_1.

03 серпня 2018 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення, яким скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням на підставі пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України", шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей, приховування будь - якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України відповідно до статті 8 Закону України "Про громадянство України".

Судом першої інстанції задоволено позовну вимогу позивача та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 03.08.2018 року щодо скасування рішення від 16.04.2018 року про оформлення набуття ОСОБА_1 громадянством України за територіальним походженням.

Рішення суду першої інстанції в цій частині сторонами не оскаржується. Однак, позивачем оскаржено дане рішення суду першої інстанції від 06 грудня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийняти рішення, яким оформити ОСОБА_1 набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 8 Закону України "Про громадянство України".

Суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийняти рішення, яким оформити ОСОБА_1 набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 8 Закону України "Про громадянство України" дійшов висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано та мотивовано відмовлено у задоволенні даної позовної вимоги позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд не підміняє суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта.

Питання щодо оформлення документів з питань громадянства вимогам законодавства України та підтвердження фактів, з якими Закон пов'язує набуття особою громадянства України, віднесено виключно до компетенції Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області та не входить до компетенції суду.

Відповідно до частиною 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно пункту 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин.

Суд апеляційної інстанції врахувавши викладене, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність законодавчо передбачених підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийняти рішення, яким оформити ОСОБА_1 набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 8 Закону України "Про громадянство України".

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229 ч. 4, 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі №1340/4210/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді І. В. Глушко
Н. В. Ільчишин
Повний текст постанови складений 22 квітня 2019 року.