Справа № 160/9597/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Справа № 160/9597/18
18 грудня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в якій остання просить:
- зобовязати управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області нарахувати щомісячні страхові виплати, передбачені ч.1 ст.42 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» на імя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01.11.2014 року по день його смерті 29.07.2018 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає наступне.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2018 року було відкрито провадження у справі №160/9597/18 та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до положень ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, на виконання вищезазначеної ухвали, 01.02.2019 року відповідачем, через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду, був поданий відзив на позовну заяву за вх.№5326/19, в якому останній щодо задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі.
В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає наступне.
Проаналізувавши правову позицію позивача та відповідача, повно і всебічно дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд виходить з наступного.
Судом встановлено матеріалами справи підтверджено, ОСОБА_3 перебував на обліку з 01.04.2001 року, мав зареєстрований страховий випадок трудове каліцтво, що сталось 14.08.1994 року. За висновками МСЕК від 19.04.1995 року серія 2-18 АЖ №046412, останньому була встановлена стійка втрата професійної працездатності 70% та 3 група інвалідності, безстроково.
02 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань Україні в м.Павлоград з заявою про тимчасове продовження останньому раніше призначену страхову виплату у звязку з нещасним випадком на виробництві (професійним захворюванням), так як, в місці, де проживав ОСОБА_2, а саме: АДРЕСА_2, проводились бойові дії, вказавши адресу тимчасового перебування: м.Павлоград, вул ОСОБА_4 47, кв.15.
Як встановлено матеріалами справи, з 1 листопада 2014 року ОСОБА_2 до відповідача з заявою про взяття на облік, як внутрішньо переміщену особу відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» не звертався.
Зазначена вище довідка підписана начальником управління ОСОБА_5, та проставлена гербова печатка установи.
29 липня 2018 року ОСОБА_2 помер внаслідок тривалої хвороби, а саме раку четвертої стадії, копія свідоцтва про смерть та копія заключення патологоанатомічної експертизи міститься в матеріалах справи.
Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №54077647 від 14.11.2018 року, спадкова справа №63319673, ОСОБА_1 вступила у спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_6.
Так, відповідно до заяви ОСОБА_1 від 14.11.2018 року №168, остання зазначала, що є спадкоємцем першої черги. На день смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина, яка складає з недоотриманих коштів в Павлоградському обєднаному управління Пенсійного фонду України Донецької області, регресних виплат в управлінні виконавчої дирекції м.Павлоград Фонду суціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в Дніпропетровській області.
Для реалізації свого права на спадщину, позивач звернулась до Павлоградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області.
Відповідно до відповіді Павлоградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 22.10.2018 року №01-13/4126, в останнього відсутні кошти, які б повинні були належати померлому ОСОБА_2, так як останній з відповідною заявою про поновлення виплат внутрішньо переміщеній особі відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та постанови Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014 року «Про облік внутрішньо переміщених осіб» не звертався.
Даний висновок, також зазначений у відповіді на повторне звернення позивача до управління від 15.11.2018 року №06-09/4470.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.
Відповідно до положенб ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон 1706-VII), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
В силу приписів ст.4 Закону 1706-VII передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сімї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.
Так, згідно до ст.5 Закону 1706-VII встановлено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).
Відповідно до п.10 ч.1 ст. 7 Закону 1706-VII, забезпечення реалізації прав зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообовязкове державне соціальне страхування, соціальні послуги, освіту. Внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування. Матеріальне забезпечення, страхові виплати призначаються за наявності необхідних документів, що підтверджують право на ці виплати, а в разі їх відсутності - за даними Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування у порядку, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України.
Так, відповідно п.1 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі Порядок) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 « Про облік внутрішньо переміщених осіб» (далі Постанова КМУ №509) довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Абзацом 2 п.2 Порядку передбачено, що для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).
Відповідно до абз.10 п.2 Порядку встановлено, що прийняття заяв та видача довідок про взяття на облік можуть здійснюватися в місцях проживання внутрішньо переміщених осіб працівниками житлово-експлуатаційних організацій або уповноваженими особами, визначеними виконавчими органами сільських і селищних рад, за погодженням з уповноваженим органом. За результатами проведеної роботи працівники житлово-експлуатаційних організацій та уповноважені особи подають щотижня уповноваженому органу звіт.
Так, в силу пункту 3 Порядку, заява про взяття на облік повинна містити таку інформацію про заявника: прізвище, імя та по батькові; громадянство; дата та місце народження; стать; відомості про малолітніх, неповнолітніх внутрішньо переміщених осіб, які прибули разом з ним (у разі необхідності); відомості про законних представників, які супроводжують малолітню дитину, недієздатних осіб або осіб, дієздатність яких обмежена, та осіб, зазначених в абзаці пятому пункту 2 цього Порядку; відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання; адреса, за якою з особою може здійснюватися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, та контактний номер телефону; обставини, що спричинили внутрішнє переміщення; повідомлення особи про її непричетність до скоєння злочинів або співучасті у злочинах; відомості про житлові, соціальні, медичні, освітні та інші потреби; відомості про наявність інвалідності та потребу в технічних та інших засобах реабілітації; відомості про місце навчання/виховання дитини (найменування закладу); відомості про працевлаштування, освіту, спеціалізацію за професійною освітою, посаду, професію.
Як фактичне місце проживання/перебування не можуть зазначатися адреси (місцезнаходження) органів державної влади, місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права, їх підрозділів, будь-яких інших приміщень, за якими внутрішньо переміщені особи фактично не проживають.
Заява про взяття на облік підписується заявником або особою, зазначеною в абзацах третьому - шостому пункту 2 цього Порядку, які дають згоду на обробку, використання, зберігання та надання Адміністрації Держприкордонслужби, Мінфіну для верифікації персональних даних заявника та особи, від імені якої подається заява, відповідно до Закону України Про захист персональних даних.
Пунктом 7-1 Порядку передбачено, що у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб. Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці. Уповноважений орган на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб запис про скасування дії довідки.
Частиною 1 ст.12 Закону № 1706-VII встановлено, що Підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:
1) подала заяву про відмову від довідки;
2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;
3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;
4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;
5) подала завідомо недостовірні відомості.
Таким чином, враховуючи зазначені вище норми, суд встановив, що для продовження раніше призначених страхових виплат, як внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_2 необхідно було звернутись до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживанням/перебування з відповідною заявою, долучивши довідку про взяття на облік останнього, як внутрішньо перемішену особу.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи викладене вище, повно і всебічно дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії.
Так як, як ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2018 року позивача було звільнено від сплати судового збору, відповідно до приписів ст.8 Закону України «Про судовий збір», то розподіл судових витрат згідно до положень ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюються.
Керуючись статтями 2, 72, 77, 139, 241-246, 250, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя В.В. Горбалінський