Справа № 522/15235/18
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2019-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/90/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - Домусчі Л.В.,

За участі секретаря судового засідання - Вадуцкої В.І.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Одеси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (громадянин Сирійської Арабської Республіки) до т.в.о. начальника Приморського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області Калашнікової Т.В., ГУ ДМС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси з серпня 2018 року знаходиться адміністративна справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 (громадянин Сирійської Арабської Республіки) до т.в.о. начальника Приморського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області Калашнікової Т.В., ГУ ДМС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження.

В обґрунтування позову зазначив, що 16 серпня 2018 року т.в.о. начальника Приморського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області Калашніковою Т.В. було прийнято рішення №104, згідно якої вирішено про примусове повернення його, ОСОБА_1 (громадянин Сирійської Арабської Республіки) до країни походження.

Між тим, із вказаним рішенням відповідача позивач не згоден, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню з наступних причини. Зазначив, що в його країні походження триває військовий конфлікт, тому він не може повернутися до країни походження через небезпеку для свого життя та здоров`я. Інформація по країні походження позивача підтверджує численні порушення прав людини на території Сирійської Арабської Республіки. Між тим дані обставини не були враховані відповідачем. На думку позивача, оскаржуване рішення прийнято із порушенням ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою суду від 06.09.2018 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позову. 18.09.2018 року представник позивача усунула недоліки позову, надавши до суду позовну заяву в новій редакції.

Ухвалою суду від 27.09.2018р. провадження за вказаним позовом відкрито.

24.10.2018р. надійшло клопотання від т.в.о. начальника Приморського РВ у м.Одесі ГУ ДМС України в Одеській області Калашнікової Т.В. про залучення в якості співвідповідача ГУ ДМС України в Одеській області, яке було судом розглянуто 19.11.2018р. та протокольно за згодою представника позивача залучено до участі у справі в якості відповідача - ГУ ДМС України в Одеській області. Судове засідання на 06.12.2018р. у зв`язку з відсутністю перекладача з арабської мови на українську мову.

Також 24.10.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого зазначили, що 16.08.2018 року співробітниками ГУДМС України в Одеській області у м. Одесі на ринку «7 кілометр» було виявлено гр.. Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Перевіркою встановлено, що позивач порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме проживав без документів на право проживання в Україні, постійного місця проживання та законного джерела існування не має. З відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні позивач до ГУ ДМС України в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає. 16.08.2018 за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 003583 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 16.08.2018 ПН МОД № 003583 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн.. Також, З метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на підставі статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 16.08.2018 Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 25.08.2018.

Вказали, що оскаржуване рішення було прийнято у відповідності та згідно вимог чинного законодавства, з урахуванням і тих обставин, на які він вказує у позові. Зазначили, що позивач прибув на територію України легально у 2013 році на підставі національного паспорту, кордон України перетнув через КПП «Одеса». ОСОБА_1 прибув з метою проживання та заробітку грошей. При наданні пояснень, позивач повідомив про відсутність загрози його життю, здоров`ю, безпеці, свободі у разі повернення до країни громадянської належності. Також до позивача не можуть бути застосовані смертна кара, виконання вироку про смертну кару, тортури, нелюдське поводження або приниження гідності чи незаконне покарання у разі повернення до країни громадянського походження. Позивача не переслідували за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства),політичних переконань, належності до певної соціальної групи (арк. 2-3 пояснень від 16.08.2018). Крім того, позивач повідомив, що на території Сирійської Арабської Республіки залишились проживати його рідні, які переслідувань не зазнають. Вказували, що ситуація в Сирії є загальновідомим фактом, але військові дії заполонили не всі міста Сирії, залишились і ті які живуть та функціонують у звичайному ритмі. ГУ ДМС України в Одеській області було досліджено та враховано Інформацію по країні походження (далі - ІКП) позивача, відповідно до якої 90% території Сирії звільнено від терористів ІГ. За викладених обставин просили відмовити у задоволенні позову.

06.12.2018р. у судове засідання сторони не з`явились, проте до суду від представника позивача адвоката Лагунова В.І. про залучення до справи перекладача позивачу з арабської мови на українську мову з Департаменту перекладів та просив розглянути у його відсутність.

Ухвалою суду від 10.12.2018 року було задоволено заяву представника позивача та залучено до участі перекладача з української на арабську мову для належної реалізації своїх процесуальних прав Позивачем ОСОБА_1 (громадянин Сирійської Арабської Республіки). Розгляд справи було відкладено на 28.01.2019 року.

28.01.2019 року розгляд справи був відкладений на 22.02.2019 року через відсутність перекладача та хворобу позивача. 22.02.2019 року та 25.03.2019 року розгляд справи відкладався у зв`язку з неявкою перекладача.

У судовому засіданні 19.04.2019 року позивач у присутні перекладача - Абдулрахмана Мохамада Алі підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі з обставин, вказаних у ньому. Пояснив, що прибув до України в аеропорт м. Одеси через Туреччину, у нього була майже рік відкрита віза, пізніше він подав документи на визнання його біженцем. Зазначив, що працевлаштувався до магазину секондхенду (неофіційно) та через перелом лівої ноги уїхав до с. Іванівни , Іванівського р-ну Одеської області, де мешкає майже до 2017 року. Після повернення до м. Одеси, працевлаштувався на ринку «7 кілометр», де його і затримали працівники міграційної служби і дійсно у нього були прострочені документи. Зазначив, що паспорт свій втратив, дітей та дружини не має. Стверджував, що повернутись до країни походження не може через військовий конфлікт, який існує в його країні. Адвокат позивача підстави позову підтримала та просила задовольнити його, вказувала, що оскаржуване рішення прийнято без урахуванням положень ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, пояснила, що позивач з 2013 року статусу біженця не мав та будь-яких судових рішень із цього приводу немає. Позивач просив надати дозвіл залишитись на території України та отримати відповідні документи.

Представник відповідача - Талишханова Ф .М . (по довіреності від 10.01.2019 року) у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог із підстав, викладених у відзиві від 24.10.2018 року.

Калашнікова Т.Б. у судове засідання не з`явилась, була сповіщена про час та місце розгляду справи належним чином.

Суд, за згодою осіб, які були присутні в судовому засіданні, з урахуванням ст. 205 КАС України, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачки Калашнікової Т.Б. , сповіщеної належним чином.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних обставин.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Сирійської Арабської Республіки.

16.08.2018 року співробітниками ГУДМС України в Одеській області у м. Одесі на ринку «7 кілометр» було виявлено позивача та під час перевірки встановлено, що позивач порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме проживав без документів на право проживання в Україні, постійного місця проживання та законного джерела існування не має. З відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні позивач до ГУ ДМС України в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

16.08.2018 за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 003583 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 16.08.2018 ПН МОД № 003583 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн.. Накладене адміністративне стягнення на позивача було виконано ним шляхом сплати штрафу.

У подальшому, 16.08.2018 року, на підставі статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області було прийняте рішення №104 про примусове повернення в країну походження громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 25.08.2018 року.

Вказане рішення міграційної служби позивач отримав 16.08.2018 року, про що свідчить відповідна розписка, наявна у матеріалах справи.

Звернувшись до суду з дійсним позовом, позивач посилався на незаконність та протиправність вказаного рішення Приморського РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області №104 від 16.08.2018 року про примусове повернення позивача в країну походження - Сирійської Арабської Республіки, оскільки останнє прийнято без врахування положено ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до пп.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

У силу вимог ст.26 наведеного Закону Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно пункту 2 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства затвердженої Наказом МВС України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, СБУ 23.04.2012 № 353/271/150 (далі - Інструкції) терміни «примусове повернення» та «примусове видворення» означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Відповідно до пунктів 4, 5, 6 розділу І Інструкції - іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно до постанови пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25 червня 2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», під грубим порушенням законодавства слід розуміти, зокрема, грубе порушення Правил в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 1995 року № 1074 (далі Правила), а саме: проживання без документів на право проживання в Україні або проживання за недійсними документами, недотримання встановленого порядку реєстрації або пересування і вибору місця проживання, працевлаштування, ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування, а також за недотримання правил транзитного проїзду через територію України.

Нормами законодавства про статус іноземця та особи без громадянства встановлено, що на території України можуть проживати або тимчасово перебувати іноземці та особи без громадянства відповідно до їх правового статусу, який підтверджується відповідними документами.

Так, іноземці, які постійно проживають в Україні, можуть перебувати в Україні за своїми національними паспортами та українськими документами-посвідками на проживання в Україні для іноземця з відміткою про реєстрацію. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та п. 19 Правил, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну на законній підставі, можуть тимчасово перебувати на території країни за паспортним документом, зареєстрованим у порядку, встановленому цими Правилами.

Згідно з частиною 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Отже, виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України законодавством не передбачено.

Матеріали справи свідчать про порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, зокрема правил перебування в Україні.

Позивач не надав будь-яких доказів законності його перебування в Україні з 2014 року, а тому у відповідності до ст.1 Закону України «Про іноземців та осіб без громадянства» має статус нелегального мігранта, тобто іноземець, який законно прибув в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратив підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Водночас, вирішуючи питання щодо законності прийнятого Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області рішення, суд враховує, що відповідно до вимог чинного законодавства України, особа в будь-якому разі не підлягає поверненню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Вказаний перелік підстав є вичерпним та таким, який не підлягає розширенню.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25 червня 2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», рішення про примусове видворення повинно прийматися після того, як органи влади розглянули всю належну інформацію, яка їм доступна, та переконалися, що виконання рішення про примусове видворення не буде означати для іноземця чи особи без громадянства реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, нелюдському або принизливому поводженню чи покаранню, бути вбитим або підданим нелюдському чи принизливому поводженню з боку недержавних суб`єктів, якщо влада країни, куди вони видворяються, партії чи організації, які контролюють цю державу або значну територію цієї держави, включаючи міжнародні організації, не можуть чи не бажають забезпечувати належний та ефективний захист, або наражатиметься на небезпеку внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки, чи виникнення інших ситуацій, які б могли відповідно до міжнародного права або національного законодавства бути підставою для надання міжнародного захисту.

Даючи оцінку оскаржуваного рішення на відповідність його вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" суд зазначає наступне.

Як вже було встановлено, виїзд позивача з країни походження не пов`язаний з переслідуванням його за конвенційними ознаками визначення статусу біженця або ж побоювання зазнати серйозної шкоди.

Згідно пояснень позивача та матеріалів справи встановлено, що позивач прибув на території України через аеропорт КПП Одеси за паспортом громадянина Сирійської Арабської Республіки для виїзду за кордон. До цього позивач увесь час проживав у своїй країні походження та участі у збройних конфліктах не приймав.

При наданні пояснень працівникам міграційної служби, позивач повідомив про відсутність загрози його життю, здоров`ю, безпеці, свободі у разі повернення до країни громадянської належності. Також вказував, що до нього не можуть бути застосовані смертна кара, виконання вироку про смертну кару, тортури, нелюдське поводження або приниження гідності чи незаконне покарання у разі повернення до країни громадянського походження. Позивача не переслідували за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства),політичних переконань, належності до певної соціальної групи (арк. 2-3 пояснень від 16.08.2018).

Крім того, позивач повідомив, що на території Сирійської Арабської Республіки залишились проживати його рідні, жодних пригнічень, обмежень або дискримінації у реалізації прав і свобод, а також при користуванні загальними комунікаціями під час проживання на території Сирії ніхто з його рідних не зазначив, проте вони згодом також виїхали до Туреччини.

Твердження позивача про наявність підстав для надання йому статусу біженця, з огляду на матеріальний елемент клопотання, є непідтвердженими та взаємоспростовуючими. Позивач не виявив достатності деталей і специфіки щодо обставин проживання в Сирії . Надана ним інформація при викладені причин для надання захисту, документів у підтвердження обґрунтованості звернення позивач не надав, не довів жодного суттєвого факту заяви. Твердження позивача в заяві щодо небезпеки, яка йому загрожує в Сирії особисто, є безпідставними і не мають реального підґрунтя.

Позивач за жодною із конвенційних ознак в країні походження не переслідувався, побоювання стати жертвою переслідувань достовірними доводами не підтверджуються, інформаційні матеріали носять загальний характер і свідчать, що позивач не тікав від небезпеки, рятуючи своє життя, а залишив територію країни добровільно з метою покращення рівня життєвих умов.

За таких обставин суд вважає, що позивач не надав жодних переконливих пояснень або підтверджень щодо побоювань повертатись в країну громадянського походження.

Також, значна тривалість проміжків часу між закінченням строку легального перебування на території України (кінець 2013 року) та часом звернення із заявою про визнання біженцем або особою (у кінці грудня 2018 року (тобто вже на час існування даного судового провадження), яка потребує додаткового захисту, також свідчить про відсутність у особи обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань.

Між тим, за приписами частини першої статті 5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою та яка потребує додаткового захисту, перетнула Державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Із матеріалів справи позивача спостерігаються елементи зловживання процедурою визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та порушення норм законодавства зокрема у відповідності до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача є надуманими, останній не навів фактів та обставин, які можна розцінювати як переконливі докази обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань та які впливають на наслідки прийнятого відповідачем рішення.

У той же час відповідач, в силу ч.2 ст.77 КАС України, довів суду необґрунтованість та безпідставність позовних вимог і правомірність свого рішення.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360 (далі - Положення) Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з п. 2 Положення Державна міграційна служба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони :1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», правові підстави щодо скасування рішення Приморського РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області № 104 від 16.08.2018 року про примусове повернення позивача в країну походження - Сирійської Арабської Республіки - відсутні.

Отже суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Керуючись ст. ст. 3, 19 Конституції України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Положенням про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20.08.2014 року, ст.ст. 2, 5, 6, 72-77, 139, 241, 246, 255, 295, 297, 382 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (громадянин Сирійської Арабської Республіки) до т.в.о. начальника Приморського РВ у м.Одесі ГУ ДМС України в Одеській області Калашнікової Т.В., ГУ ДМС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк після отримання рішення суду.

Суддя: Л.В. Домусчі