Справа № 200/14088/18-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 р. Справа№200/14088/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Шинкарьової І.В.,

при секретарі Заїченко Я.В.

за участю сторін:

представника позивача не зявився,

представника відповідача ОСОБА_1 за довір.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» до Головного управління ДФС у Донецькій області визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення рішення ,-

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області № НОМЕР_1 від 28 серпня 2018 року на суму 249 981,10 грн. про зобовязання сплатити штраф у розмірі 20% за платежем орендної плати з юридичних осіб у сумі 249 981,10 грн. за затримку 549,545,518,515,513,484,484,483,482,454,453,452,122,92,60 календарних днів зі сплати грошового зобовязання у сумі 1 29 905,50 грн., мотивуючи тим, що дії податкового органу з приводу прийняття спірного податкового повідомлення - рішення суперечать нормам чинного законодавства, посилаючись на норми Податкового кодексу України, Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України», Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» , розпорядження КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція», з огляду на що вважає винесення податкового повідомлення - рішення протиправним, та податкове повідомлення - рішення є неправомірними та підлягає скасуванню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено у підготовче засідання на 10 січня 2019 року (арк. справи 1).

29 грудня 2018 року відповідачем через відділ діловодства та архівної роботи суду поданий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач зазначив, що податковим органом були виявлені факти порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобовязання з орендної плати за землю з юридичних осіб, визначених пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, а саме самостійно визначене позивачем грошове зобовязання з орендної пати за землю з юридичних осіб за 2016 рік податкової декларації з орендної плати за землю № НОМЕР_2 від 22 лютого 2016 року, № за 2017 рік податкової декларації з орендної плати за землю № НОМЕР_3 від 17 лютого 2017 року. Зазначає, що з інтегрованої картки платника податків сума штрафу за несвоєчасну сплату податкових зобовязань (дата фактичної сплати 30 жовтня 2014 року, 30 січня 2015 року) складає 44 472,65 грн. В звязку з чим, ДФС України скасував податкове повідомлення-рішення від 28 серпня 2018 року у сумі 44 472,65 грн. В звязку з чим, вважає спірне податкове повідомлення-рішення прийнято на законних підставах, просив відмовити у позові у повному обсязі (арк. справи 61-63).

10 січня 2019 року підготовче судове засідання відкладено розглядом на 22 січня 2019 року.

22 січня 2019 року підготовче судове засідання відкладено розглядом у зв'язку з неявкою представника позивача на 12 лютого 2019 року.

12 лютого 2019 року підготовче судове засідання відкладено розглядом на 26 лютого 2019 року.

26 лютого 2019 року підготовче судове засідання відкладено розглядом на 12 березня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті на 26 березня 2019 року (арк. справи 163).

26 березня 2019 року справа відкладена розглядом на 04 квітня 2019 року

04 квітня 2019 року позивач через відділ документообігу та архівної роботи суду надав клопотання про проведення судового засідання без участі позивача та його представника.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надавши пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов. Просив відмовити у позові у повному обсязі.

Суд, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-Будівельне підприємство «Азовінтекс» за даними Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб знаходиться за місцезнаходженням: проспект Леніна, буд. 86-А, м. Маріуполь, Донецька область, 87500, , пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації 04 червня 1996 року № 1 274 120 0000 000442 (арк. справи 6-11).

Відповідач, Головне управління ДФС у Донецькій області, є субєктом владних повноважень, згідно статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки.

08 серпня 2018 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області здійснена камеральна перевірка своєчасності сплати узгодженого податкового (грошового) зобовязання з орендної плати з юридичних осіб ТОВ «ПБ «Азовінтекс» на підставі якої складений акт № 636/05-99-46-05/05-584/24155428.

Під час перевірки податковим органом встановлені порушення ТОВ «ПБ «Азовінтекс» терміну сплати самостійно визначеного грошового зобовязання з орендної плати з юридичних осіб, визначеного п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України. (арк. справи 167-170).

На підставі висновків перевірки Головного управління ДФС у Донецькій області прийняте податкове повідомлення - рішення:

- від 28 серпня 2018 року № НОМЕР_1 про зобовязання сплатити штраф у розмірі 20 % у сумі 249 981,10 грн. за затримку сплати грошового зобовязання з орендної плати з юридичних осіб на 549, 545, 518, 515, 513, 484, 484, 483, 482, 454, 453, 452, 122, 92, 60 (арк. справи 12).

З розрахунку штрафних санкцій до акту камеральної перевірки вбачається, що за декларацією № НОМЕР_2 від 22 лютого 2016 року та декларацією № НОМЕР_3 від 17 лютого 2017 року, сума узгодженого податкового зобовязання була погашена у 2018 році.

Позивач скористався правом оскарження спірного податкового повідомлення-рішення, подавши скаргу від 13 вересня 2018 року № 522/252 до Державної фіскальної служби України (арк. справи 14-16).

Так, в матеріалах справи міститься рішення ДФС України від 14 листопада 2018 року № 36994/6/99-99-11-03-01-25, в якому ДФС України скасував податкове повідомлення - рішення від 28 серпня 2018 року № НОМЕР_1 у частині застосування штрафу за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобовязань з орендної плати за земельні ділянки у сумі 44 472,65 грн. (податкові декларації № НОМЕР_4 від 07 лютого 2014 року), в іншій частині спірне податкове повідомлення - рішення залишено без змін (арк. справи 17-19).

Тобто, спірним у цій справі є питання правомірності застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату суми грошового зобовязання з орендної плати з юридичних осіб.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд встановив наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до ст. 67 Конституції України та п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України)платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов'язковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України.

Як визначено пунктом 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Згідно з пунктом 287.3 статті 287 ПК України , податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

За несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань ПК України передбачена відповідальність для платника податків у вигляді нарахування штрафу (стаття 126) та пені (стаття 129).

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

15 жовтня 2014 року набув чинності Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VІІ від 02 вересня 2014 року (далі Закон № 1669-VII, яким визначено тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 6 Закону № 1669-VII (в редакції, чинній до 8 червня 2016 року) під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

За змістом статті 1 вказаного Закону встановлено, що територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та від 02 грудня 2015 року № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" та "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" були затверджені Переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких внесено м. Маріуполь Донецька область.

08 червня 2016 року набув чинності Законом України від 17 травня 2016 року №1365-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування», яким стаття 6 Закону №1669-VII була викладена в наступній редакції: «Звільнити суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону».

Згідно частини 4 статті 4 Закону №1669-VII, в редакції Закону України №1365-VIII, перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Відтак, нова редакція статті шостої Закону № 1669-VII, чинна з 08 червня 2016 року, передбачає звільнення від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності не для будь-якого субєкта господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, а лише на земельні ділянки, розташовані в населених пунктах: на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і які розташовані на лінії зіткнення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. N 1085 (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. N 1276-р) затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та Перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Судом встановлено, що спірна ділянка знаходиться у м. Маріуполі Донецької області, які до жодного із Переліків не входить, що виключає можливість застосування статті шостої Закону № 1669-VII до спірних правовідносин, оскільки склад податкового правопорушення полягає у несвоєчасній сплаті орендної плати за землю за період з липня по грудень 2016 року та за 2017 рік.

Тобто, штрафні санкції застосовані за несвоєчасну сплату самостійно узгодженої суми грошового зобовязання за період, коли позивач не був звільнений від сплати за користування земельними ділянками. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно було прийнято спірне податкове-повідомлення рішення за період з серпня 2016 року по січень 2017 року.

Судом встановлено, що рішенням ДФС України частково скасовано спірне податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС України у Донецькій області від 28 серпня 2018 року за № НОМЕР_1 в частині застосування штрафу за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобовязань з орендної плати за земельні ділянки у сум 44 472,65 грн.,

в іншій частині зазначене ППР залишено без змін, задовольнивши с каргу позивача частково (арк. справи 17-19).

Так, згідно пункту 5 розділу ІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204, зазначено, якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобовязання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток або відємного значення суми податку на додану вартість, штрафна (фінансова) санкція (штраф) та пеня в тому числі за порушення норм іншого законодавства, зазначені у податковому повідомленні-рішенні, зменшуються, то шляхом опрацювання інформації підрозділів правової роботи щодо прийнятих рішень за результатами розгляду скарг в адміністративному та/або судовому порядку складається податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобовязання, зменшену суму зменшення (збільшення) податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток або відємного значення суми податку на додану вартість, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені в тому числі за порушення норм іншого законодавства.

Втім, у судовому засіданні встановлено, що податковим органом, після прийняття 14 листопада 2018 року рішення ДФС України про часткове скасування спірного податкового рішення, податковим органом не складалось податкове повідомлення-рішення, яке б містило зменшену суму грошового зобовязання у розмірі 44 472,65 грн.

Згідно частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що нормами чинного законодавства передбачений обов'язок позивача сплачувати грошове зобов'язання з орендної плати за землю, визначений Податковим кодексом України. Під час розгляду справи встановлена правомірність висновків органу владних повноважень про порушення позивачем норм законодавства, а тому вважає, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 28 серпня 2018 року № НОМЕР_1 підлягає частковому задоволенню, а саме скасуванню в частині застосування штрафу за несвоєчасну плату узгоджених грошових зобовязань з орендної плати за земельні ділянки у сумі 44 472,65 грн. за період серпень 2014 року жовтень 2014 року.

Стосовно заявлених вимог щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

В матеріалах адміністративної справи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем було подано договір про надання правової допомоги № 2018/Ї02/05, також доручення №12 від 03 грудня 2018 року із розрахунком судових витрат у розмірі 2500 грн., втім у поданих документах жодним чином не обґрунтовано заявлену фахівцем у галузі права та адвокатом вартість послуг з посиланням на первинні документи.

Враховуючи те, що наданими документами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено належними та допустимими доказами, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 3749,72 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1788 від 03 грудня 2018 року (арк. справи 3).

За приписами частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у зазначеному розмірі підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на користь позивача у розмірі 1921 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 5- 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 94, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 295,297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області № НОМЕР_1 від 28 серпня 2018 року на суму 249 981,10 грн. - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області № НОМЕР_1 від 28 серпня 2018 року в частині застосування штрафу за несвоєчасну плату узгоджених грошових зобовязань з орендної плати за земельні ділянки на суму 44 472,65 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, буд. 114, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» (проспект Леніна, буд. 86-А, м. Маріуполь, Донецька область, 87500, ) судовий збір у сумі 1 921,00 грн. (одна тисяча девятсот двадцять одну) гривню.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошено у судовому засіданні 04 квітня 2019 року.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 15 квітня 2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Шинкарьова І.В.