Справа № 320/606/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/606/19 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Земляної Г.В., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови Приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича про відкриття виконавчого провадження №57973712 від 26.12.2018.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що виконавче провадження відкрите приватним виконавцем Виконавчого округу Харківської області Бабенко Д. А. в порушення ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ОСОБА_2 проживає та зареєстрований в Київській області, майна в м. Харків та Харківській області не має.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наполягає на законності та обґрунтованості рішення суду.

Зокрема приватний виконавець вказує, що 26.12.2018 ним було відкрито виконавче провадження (ВП № 57973712) з примусового виконання виконавчого напису № 13116 від 04.07.2017, виданого приватним нотаріусом Чуловським В.А., у якому зазначено адресу боржника: м. Харків. вул. Полтавський шлях, б. 3, кв.5.

Перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.07.2017 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. був вчинений виконавчий напис №13116 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості в розмірі 89188,72 дол. США.

22.12.2018 року до приватного виконавця Бабенка Д.А. звернувся представник стягувача АТ «Альфа-Банк» з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 13116 від 04.07.2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Чуловським В.А., про стягнення коштів з ОСОБА_2 У вказаній заяві зазначено адресу боржника: АДРЕСА_1. До заяви було додано: кредитний договір №2608/0208/71-011 від 28.02.2008 року в якому вказана адреса ОСОБА_2: АДРЕСА_1 та виконавчий напис в якому вказана адреса позивача: АДРЕСА_1 та копія меморіального ордеру про сплату авансового внеску.

26.12.2018 відповідачем було відкрито виконавче провадження (ВП № 57973712) з примусового виконання виконавчого напису № 13116 від 04.07.2017 року, виданого приватним нотаріусом Чуловським В.А. про стягнення заборгованості в загальній сумі 89188,72 дол. США.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 р. № 1404-VIII (надалі за текстом - «Закон № 1404-VIII») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону № 1404-VIII до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону віднесено виконавчі написи нотаріусів.

Частиною 1 статті 26 Закону № 1404-VIII установлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 19 Закону № 1404-VІІІ передбачено права і обов'язки сторін та інших учасників виконавчого провадження.

Частиною 1 вказаної статті передбачено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Статтею 24 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Частиною 3 статті 26 Закону № 1404-VІІІ установлено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

За змістом частини 5 статті 24 Закону № 1404-VІІІ у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Частиною 4 статті 19 Закону № 1404-VІІІ на сторін виконавчого провадження покладено обов'язок невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю, зокрема, про зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Матеріалами справи підтверджено, що інформації щодо іншої адреси боржника, крім тієї, що зазначена у виконавчому написі та заяві стягувача (АДРЕСА_1,) у приватного виконавця на момент відкриття виконавчого провадження не було, у зв'язку з чим слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про те, що оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження прийнято правомірною.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а посилання скаржника на те, що він повідомляв відповідача про своє місце проживання є помилковим, оскільки виконавець не наділений правом самостійно скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Г.В.Земляна

суддя В.П.Мельничук