Справа № 200/13094/18-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року справа №200/13094/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Ястребової Л.В., Компанієць І.Д., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Словянської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року у справі №200/13094/18-а (головуючий суддя І інстанції Стойка В.В.), складене у повному обсязі 25 січня 2019 року у м. Слов'янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Словянської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

22 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Словянської міської ради, в якому просив визнати бездіяльність Управління соціального захисту населення Словянської міської ради щодо невиплати державної соціальної допомоги за період з 01 серпня 2014 року по 20 березня 2018 року в сумі 49262,81 грн. протиправною та зобов'язати відповідача виплатити державну соціальну допомогу за період з 01 серпня 2014 року по 20 березня 2018 року (включно) в сумі 49262,81 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що є особою з інвалідністю дитинства першої групи «Б» довічно. 27.11.2017 року позивач перемістився на контрольовану територію та набув статусу тимчасово переміщеної особи. З метою отримання належних соціальних виплат звернувся до Управління, проте допомогу не отримав. Внаслідок повторного звернення позивача з відповідною заявою від 21.03.2018 року, відповідачем проведено нарахування та сплату коштів з березня 2018 року, втім заборгованості з соціальної допомоги за період з серпня 2014 року по 20 березня 2018 року отримано не було (а.с. 3-8).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Слов'янської міської ради Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства 1 групи підгрупи Б за період з вересня 2014 року по 28.03.2018 року (включно) та зобовязано Управління соціального захисту населення Слов'янської міської ради Донецької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства 1 групи підгрупи Б за період вересня 2014 року по 28.03.2018 року (включно) (а.с. 34-37).

Не погодившись із судовим рішенням, відповідачем подана апеляційна скарга. Посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам, просить суд скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтуванні апеляційної скарги апелянтом зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу 27.11.2017 року. У звязку з відсутністю позивача за фактичним місцем проживання, комісією 23.01.2018 року з урахуванням акту обстеження матеріально-побутових умов сімї, вирішено відмовити у призначенні (відновленні) соціальних виплат. За заявою позивача від 29.03.2018 року, комісією прийнято рішення про поновлення виплати допомоги з місяця, в якому надійшла заява ОСОБА_1, з 29.03.2018 року. Із заявою про відновлення державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства з серпня 2014 року позивач до Управління не звертався. Посилаючись на практику Вищого адміністративного суду України, зазначає, що суд не може перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції органу державної влади. Крім того, звертає увагу суду, що судом першої інстанції не враховано ст.. 9 Закону «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», відповідно до якої державна соціальна допомога призначається з дня звернення за її призначенням (а.с. 38-39).

Сторони до суду не прибули.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: м. Луганськ, вул. Петровського, буд. 109, є особою з інвалідністю з дитинства з 08.04.1993 року, інвалід 2 групи довічно, з 21.03.2018 року встановлена 1 група інвалідності підгрупи Б безстроково.

Матеріали справи свідчать, що позивач перебував на обліку в Управління соціального захисту населення Артемівського району м. Луганськ. Виплата допомоги йому припинена з 01.07.2014 року.

Відповідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.11.2017 року № НОМЕР_1, виданої Управлінням соціального захисту населення Словянської міської ради, ОСОБА_1 фактично проживає/перебуває за адресою: 84109, Донецька область, м. Словянськ, вул. Гречка, буд. 59 (а.с. 11)

14.12.2017 року позивач звернувся до Департаменту соціального захисту населення Словянської міської ради зі зверненням з питань виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства.

Державним соціальним інспектором проведено перевірку фактичного місця проживання позивача, про що складено Акт № 11-18/539 та залишено письмове повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з дати обстеження зявитися до Управління. Так як ОСОБА_1 до управління не зявився, в призначенні державної соціальної допомоги було відмовлено.

29.03.2018 позивач повторно звернувся до Управління, внаслідок чого, соціальні виплати було призначено з 29.03.2018 року.

Спірним питанням у справі, є протиправність бездіяльності відповідача щодо невиплати державної соціальної допомоги за період з 01 серпня 2014 року по 20 березня 2018 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на отримання допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобовязань.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав та свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За змістом ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Згідно п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509.

Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, реалізація права на отримання соціальної допомоги пов'язана з фактом реєстрації особи як внутрішньо переміщеної особи, що має бути підтверджено відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01 жовтня 2014 року, визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та абзацом шостим цього пункту, довідка, видана до 20 червня 2016 р., яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року встановлено, що контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж один раз на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Відповідно до п. 2.4 Порядку надання державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам для призначення державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам подаються такі документи: заява про призначення усіх видів соціальної допомоги за формою, що затверджується наказом Мінпраці;паспорт або в разі його відсутності інший документ, що може засвідчувати особу, яка подає заяву; довідка про місце проживання інваліда з дитинства або дитини-інваліда чи копія паспорта інваліда з дитинства або дитини-інваліда з відомостями про місце проживання; довідка про місце проживання законного представника, піклувальника, який подав заяву, чи копія паспорта з відомостями про місце проживання.

Заява про призначення державної соціальної допомоги подається особою з інвалідністю з дитинства до місцевого органу з питань соціального захисту населення за місцем постійного проживання або за місцем фактичного проживання, при умові подання довідки про неодержання цієї допомоги в місцевому органі з питань соціального захисту населення за місцем постійного проживання.

Заява про призначення державної соціальної допомоги особі з інвалідністю з дитинства, який визнаний недієздатним, а також на дитину-інваліда подається одним із законних представників за місцем постійного проживання або за місцем фактичного проживання особи, яка подає заяву, при умові подання довідки про неодержання цієї допомоги в місцевому органі з питань соціального захисту населення за місцем постійного проживання.

Якщо законний представник проживає за іншою адресою, ніж дитина-інвалід, то разом із заявою він подає довідку місцевого органу з питань соціального захисту населення про те, що другий із законних представників не отримує державну соціальну допомогу на дитину-інваліда за місцем свого проживання.

Відповідно до пункту 2.5. Порядку державна соціальна допомога призначається з дня звернення за її призначенням.

Днем звернення за призначенням державної соціальної допомоги вважається день приймання місцевим органом з питань соціального захисту населення заяви з усіма необхідними документами.

У тих випадках, коли до заяви про призначення державної соціальної допомоги додані не всі необхідні документи, заявнику повідомляється, які документи повинні бути подані додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше 3 місяців з дня відправлення повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням державної соціальної допомоги вважається день прийняття або відправлення заяви про призначення такої допомоги.

Заява про призначення державної соціальної допомоги розглядається місцевими органами з питань соціального захисту населення не пізніше 10 днів після надходження заяви з усіма необхідними документами.

За приписами пункту 2.5 Порядку державна соціальна допомога інвалідам з дитинства, призначається на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку державна соціальна допомога виплачується державними підприємствами і об'єднаннями зв'язку за місцем проживання інваліда з дитинства або законного представника, яким призначена допомога на дітей-інвалідів або інвалідів, які визнані недієздатними.

Згідно пункту 4.3 Порядку у разі зміни одержувачем державної соціальної допомоги місця проживання виплата цієї допомоги продовжується відповідним місцевим органом з питань соціального захисту населення за новим місцем проживання з дня, наступного за днем припинення цієї виплати за попереднім місцем проживання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» суми державної соціальної допомоги, призначені, але не витребувані своєчасно одержувачем без поважних причин, виплачуються за минулий час не більш як за 12 місяців перед зверненням за її одержанням.

Суми державної соціальної допомоги, не одержані своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує державну соціальну допомогу, або через неможливість отримання цих сум особою з інвалідністю чи його офіційним представником з поважних причин (поважною причиною є перебування інваліда на лікуванні, інші причини, які фізично унеможливлювали своєчасне витребування призначених сум державної соціальної допомоги, або інші об'єктивні обставини, коли інвалід чи його батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники не могли звернутися за їх отриманням), виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата державної допомоги за минулий час здійснюється із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати, з компенсацією за несвоєчасну її виплату.

Такі ж вимоги викладені в пункті 4.10 Порядку, відповідно до якого призначені суми державної соціальної допомоги, не одержані своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує державну соціальну допомогу, або через неможливість отримання цих сум інвалідом чи його законним представником з поважних причин (поважною причиною є перебування інваліда на лікуванні та інші причини, які фізично унеможливили своєчасне витребування призначених сум державної соціальної допомоги, або інші об'єктивні обставини, коли інвалід чи його законний представник не могли звернутися за їх отриманням), виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата державної соціальної допомоги за минулий час здійснюється, виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати, з компенсацією за несвоєчасну її виплату.

Матеріалами справи підтверджено та не є спірним, що позивач має статус особи з інвалідністю з дитинства з 1993 року безстроково, до 21.03.2018 інвалід 2 групи, а з 21.03.2018 інвалід 1 групи підгрупи Б безстроково.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» виплата державної соціальної допомоги зупиняється у випадку пропуску строку особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, а в разі визнання знову особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю виплата державної соціальної допомоги поновлюється з дня зупинення, але не більш як за один місяць. У разі припинення виплати державної соціальної допомоги внаслідок не з'явлення на переогляд без поважних причин, при наступному визнанні особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, виплата цієї допомоги поновлюється з дня встановлення особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю. Підставою припинення виплати державної соціальної допомоги, відповідно до ст. 14 Закону є влаштування дітей з інвалідністю до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання або зняття з повного державного утримання, влаштування дитини з інвалідністю віком до 18 років до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання або зняття з повного державного утримання.

Таким чином, нормами чинного законодавства визначені вичерпні підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги, в переліку яких не зазначена така підстава як зміна обставин щодо фактичного місця проживання/перебування особи з інвалідністю.

За змістом ст. 14 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» при зміні одержувачем державної соціальної допомоги місця проживання виплата цієї допомоги продовжується відповідною місцевою державною адміністрацією за новим місцем проживання.

Виплата державної соціальної допомоги продовжується з того часу, з якого вона була припинена за попереднім місцем проживання.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що право позивача на отримання допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Суд правомірно застосував правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі Ілашку та інші проти Молдови та Росії, в якій суд встановив обов'язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

З рішення суду першої інстанції вбачається, що, задовольняючи позовні вимоги, суд не вказує конкретні суми та зазначає про обовязок нарахування таких сум та їх виплату саме виключно субєктом владних повноважень. Отже, доводи апелянта стосовно того, що адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобовязання відповідача прийняти будь-яке рішення до уваги не приймається.

Проте, слід зазначити, що суд зобовязав відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства 1 групи підгрупи «Б» за період з вересня 2014 року по 28 березня 2018 року, при цьому в мотивувальній частині зазначив період з серпня 2014 по 28 березня 2018 року. Також не врахував, що до 21 березня 2018 року позивач був інвалідом з дитинства 2 групи, тому постанова суду в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем під час апеляційного розгляду не спростовано висновки суду першої інстанції щодо права позивача на отримання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю, будь-яких доказів правомірності дій щодо припинення виплати пенсії позивачу, відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, суду не надано .

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково зобовязав відповідача нарахувати та виплатити позивачу державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства 1 групи підгрупи «Б» за період з вересня 2014 по 28.03.2018 року, що відповідно до вимог ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Словянської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року у справі № 200/13094/18-а змінити.

Абзац третій рішення викласти в наступній редакції: "Зобовязати Управління соціального захисту населення Словянської міської ради Донецької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства 2 групи за період з серпня 2014 року по 20 березня 2018 року (включно)".

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року у справі № 200/13094/18-а - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 23 квітня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

І.Д Компанієць

ОСОБА_2