Справа № 500/956/19
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

Справа № 500/956/19

22 квітня 2019 рокум.Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Чепенюк О.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Козівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Козівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, в якому просив:

визнати дії Козівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо ненадання розрахунку заборгованості за аліментами позивача на його вимогу з початку відкриття виконавчого провадження № 34851498 протиправними,

зобов'язати Козівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області надати позивачу розрахунок його заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № 34851498 згідно з чинним законодавством.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 жовтня 2012 року державним виконавцем Козівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області відкрите виконавче провадження № 34851498 щодо примусового виконання виконавчого листа № 1915/12215/2012 від 29 серпня 2012 року, виданого Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області, про стягнення з позивача в користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26 липня 2012 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач є боржником у цьому виконавчому провадженні.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) державний виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов'язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі подання заяви стягувачем або боржником.

Аналогічні вимоги містяться у пункті 4 розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, яка зобов'язує виконавця обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

15 квітня 2019 року ОСОБА_4 як боржник у виконавчому провадженні звернувся із запитом до Козівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про отримання розрахунку заборгованості за аліментами. У відповідь отримав від відповідача розрахунок заборгованості за аліментами лише за перші три місяці 2019 року, а не з часу відкриття виконавчого провадження.

Вважає, що такими діями відповідача порушено право позивача як боржника у виконавчому провадженні № 34851498, передбачене частиною четвертою статті 71 Закону №1404-VIII та пунктом 4 розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, на отримання повідомлення про розрахунок заборгованості боржника зі сплати аліментів щомісяця.

Ці дії органу державної виконавчої служби оскаржені позивачем до адміністративного суду.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності і спеціалізації.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, є спеціальні норми, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно із частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно із частиною першою статті 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм висновується, що для оскарження дій державного виконавця, посадових осіб органу державної виконавчої служби, предмет яких не стосується рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та /або витрат на проведення виконавчих дій, застосовується загальний порядок судового оскарження, згідно з яким оскарження дій органу державної виконавчої служби розглядається судом, який видав виконавчий документ.

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов'язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 201/10328/16-ц (провадження № 14-192 цс 18), від 16 січня 2019 року у справі № 914/3015/15 (провадження № 12-284гс18).

Предметом позову, з яким звернувся позивач до суду, є вимоги про визнання протиправними дій Козівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в межах виконавчого провадження № 34851498, стосовно судового рішення у цивільній справі про примусове виконання виконавчого листа № 1915/12215/2012 від 29 серпня 2012 року, виданого Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області. При цьому позивач ОСОБА_1 є боржником у цьому виконавчому провадженні.

Відтак, з урахуванням вимог статті 287 КАС України, статей 447-448 ЦПК України, статті 74 Закону №1404-VIII оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу державної виконавчої служби стосовно виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області має здійснюватися до цього ж суду в порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Суд роз'яснює позивачу, що оскарження дій Козівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо ненадання розрахунку заборгованості за аліментами позивача на вимогу боржника з початку відкриття виконавчого провадження № 34851498 віднесено до юрисдикції Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись статтями 170, 171, 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, статтями 447-448 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкриті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Козівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Чепенюк О.В.

Суддя Чепенюк О.В.