Справа № 440/30/19
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 р.Справа № 440/30/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 11.02.19 року по справі № 440/30/19за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 02 січня 2019 року звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Полтавській області, в якій просить суд: визнати протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 реєстраційний номер ФИ-8661899 від 25.10.2018; визнати протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невжиття відповідних заходів реагування по обставинам викладеним у зверненні ОСОБА_1 реєстраційний номер ФИ-8661899 від 25.10.2018; зобов'язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 реєстраційний номер ФИ-8661899 від 25.10.2018 та вжити заходів реагування з урахуванням обставин встановлених судом.

01 лютого 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник ГУНП в Полтавській області просить закрити провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1, та у разі відмови у закритті провадження залишити позов без задоволення, оскільки за заявою ОСОБА_1 прийнято конкретне рішення, про що заявнику повідомлено листом від 07.11.2018. Зазначає про те, що предметом спору у даній справі є розгляд заяви ОСОБА_1, який стосується здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001109, а тому вважає, що вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності щодо неналежного розгляду звернення повинні розглядатися у межах кримінального, а не адміністративного судочинства. Вказує, що оскільки заява ОСОБА_1 від 25.10.2018 стосується здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, то вказана заява відповідно до ст. 12 Закону України "Про звернення громадян" не підлягає розгляду в порядку, встановленому цим Законом.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 року клопотання Головного управління Національної поліції в Полтавській області задоволено. Закрито провадження у справі № 440/33/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. Роз'яснено позивачу, що даний спір належить розглядати за правилами Кримінального процесуального кодексу України. Роз'яснено позивачу, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду, доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що 25.10.2018 року через Державну установу "Урядовий контактний центр" Національної системи опрацювання звернень до органів виконавчої влади ОСОБА_1 направив звернення реєстраційний номер ФИ-8661899 до начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області Замахіна А.Л., у якому повідомив, що слідчим відділенням Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0001109 від 08.08.2015 року, порушеного за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частинами 2, 4 статті 190 Кримінального кодексу України, у якому 12.11.2016 позивача визнано потерпілим.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави по кримінальній справі № 554/12566/15-к від 23.08.2018 року зобов'язано слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області по кримінальному провадженні № 0001109 від 08.08.2015 року, щодо проведення процесуальних дій необхідних для закінчення досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0001109 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08 серпня 2015 року за ознаки ч.2,4 ст.190 КК України у строк 2 місяці.

Станом на 25.10.2018 року вказана ухвала Октябрського районного суду м. Полтави у справі № 554/12566/15-к від 23.08.2018 року не виконана, слідчим не проведено процесуальні дії, необхідні та достатні для закінчення досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0001109, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.08.2015 року, обвинувальний акт до суду не направлено, повідомлення про підозру жодній особі не оголошено.

У зв'язку з викладеним позивач у зверненні просить: забезпечити негайне виконання ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 23.08.2018 у справі № 554/12566/15-к; ініціювати проведення комісійного розслідування з ініціюванням внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за статтею 382 КК України та притягнення винних осіб до відповідальності, в тому числі, керівників винних працівників згідно вимог чинного законодавства за безвідповідальне ставлення до виконання своїх службових обов'язків, що виразилось у невиконанні рішення суду; надати завірені належним чином копії матеріалів службових розслідувань.

Вказане звернення ОСОБА_1 надійшло до СУ ГУНП в Полтавській області 29.10.2018 року (а.с. 138-39).

На звернення позивача надано відповідь листом СУ ГУНП в Полтавській області від 07.11.2018 року, яким повідомлено заявника про те, що слідчим відділенням Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001109. Про зазначену ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 23.08.2018 року у справі №554/12566/15-к слідчому стало відомо 05.10.2018 року у зв'язку з її надходженням до відділення поліції з Полтавської місцевої прокуратури. Даною ухвалою зобов'язано слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області у кримінальному провадженні № 0001109 від 08.08.2015 року провести процесуальні дії, необхідні для закінчення досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0001109, внесеного до ЄРДР від 08.08.2015 року за ознаками ч. 2, ч. 4 ст. 190 КК України у строк 2 місяці.

Також, відповідачем роз'яснено, що наразі у кримінальному провадженні проводяться слідчі (розшукові) дії, спрямовані на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, за результатом яких буде прийнято відповідне процесуальне рішення. Підстав для призначення службового розслідування за викладеними обставинами не вбачається, оскільки, вони не містять інформації, що могла б свідчити про порушення чинного законодавства працівниками Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП.

Не погодившись із таким діями та доводами відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої виходив з того, що при визначенні юрисдикції у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень має значення, в тому числі, і предмет спору. У разі, коли він виник чи пов'язаний з кримінальним провадженням, то на такі правовідносини юрисдикція адміністративних судів не поширюється.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Вжитий у Кодексі адміністративного судочинства України термін "суб'єкт владних повноважень" означає: орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно частини 1 та 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За приписами частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних перевезень; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталіторного режиму 1917-1991 років".

Колегія суддів зазначає, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Отже, імперативний припис пункту 2 частини 2 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо справ, які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року у справі № 19-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України в аспекті статті 55 Конституції України(справа про оскарження бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо заяв про злочини) зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності, правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. В цьому ж рішенні Конституційний Суд наголосив, що здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб'єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.

Судовим розглядом встановлено встановлено, що предметом позову у даній справі є бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 25.10.2018 № ФИ-8661899, адресованої начальнику Головного управління Національної поліції в Полтавській області Замахіну А.Л., та не вжиття заходів реагування по обставинам, викладеним у звернення ОСОБА_1, а також зобов'язання відповідача повторно розглянути звернення ОСОБА_1 та вжити заходів реагування.

У заяві позивача № ФИ-8661899 повідомлено, що слідчим відділенням Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0001109 від 08.08.2015 року, порушеного за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частинами 2, 4 статті 190 Кримінального кодексу України, у якому 12.11.2016 року позивача визнано потерпілим. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави по кримінальній справі № 554/12566/15-к від 23.08.2018 року зобов'язано слідчого Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області по кримінальному провадженні № 0001109 від 08.08.2015 року, щодо проведення процесуальних дій необхідних для закінчення досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0001109 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08 серпня 2015 року за ознаки ч.2,4 ст.190 КК України у строк 2 місяці.

Станом на 25.10.2018 року вказана ухвала не виконана, слідчим не проведено процесуальні дії, необхідні та достатні для закінчення досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0001109, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.08.2015 року, обвинувальний акт до суду не направлено, повідомлення про підозру жодній особі не оголошено.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України, судоустрій, судочинство, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства визначаються виключно законами.

Згідно частини 1 статті 1, частини 1 статті 4 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв'язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України).

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено параграфом 1 глави 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, за приписами пункту 1 частини 1 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

При цьому, згідно частини 1 статті 306 Кримінального процесуального кодексу України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Отже, правовідносини, щодо розгляду заяв про вчинення кримінального правопорушення за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спір, який виник між сторонами у справі, підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, оскільки захист прав заявника, з урахуванням обов'язковості дотримання вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, вимагав би від адміністративного суду, до якого надійшов такий позов, перевіряти та надавати оцінку обставинам, не властивим суду адміністративної юрисдикції, дотримання відповідачем приписів, встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Враховуючи вимоги, наведені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Верховний Суд України неодноразово, зокрема, в постановах від 24.04.2012 р. по справі № 21-989во10, від 16.09.2015 р. по справі № 21- 1666а15, вказував на те, що спори, які стосуються перевірки правомірності дій (рішень) правоохоронних органів, вчинених (прийнятих) при досудовому розслідуванні, не відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 23.05.2001 р. № 6-рп/2001 зазначено, що захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської сфери.

Аналогічний висновок зроблено Конституційним Судом України у рішенні від 14.12.2011 р. № 19-рп/2011, в якому зазначено, що з метою реалізації положень статті 55 Конституції України та недопущення обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що спір, який виник між сторонами у даній справі підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Таким чином, при визначенні юрисдикції у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень має значення, в тому числі, і предмет спору. У разі, коли він виник чи пов'язаний з кримінальним провадженням, то на такі правовідносини юрисдикція адміністративних судів не поширюється.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.06.2018 року по справі № 826/13340/15.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у справі № 440/30/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 року по справі № 440/30/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 22.04.2019 року