Справа № 638/4592/19
Суддя: Грищенко І. О.
Дата ухвалення: 2019-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/4592/19
Провадження № 2-а/638/277/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі:

головуючого судді ГрищенкоІ.О.,

за участю :

секретаря судового засідання Самогньозд О. І.,

представника позивача ОСОБА_1,

перекладачів Бхуіян ОСОБА_2 Заман, ОСОБА_3

відповідача - громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 (NAZMUL HUSSAIN)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції справу за адміністративним позовом Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6(NAZMUL HUSSAIN),ІНФОРМАЦІЯ_1, про продовження строку затримання з метою ідентифікації,

Установив:

01.04.2019 року представник Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 про продовження строку затримання з метою ідентифікації.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 серпня 2018 року о 13 год. 00 хв. відповідача затримано за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон з Російської Федерації у складі групи з восьми громадян ОСОБА_5, чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Будь-яких документів, які посвідчують особу відповідач не має, документи, які надають право на проживання та працевлаштування в Україні відсутні, будь-якого законного засобу існування не має, підстав, які виключать адміністративну відповідальність за скоєне правопорушення судом не встановлено, з заявою про добровільне повернення з України до органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері міграції відповідач не звертався, кошти на повернення до країни походження у останнього відсутні. 24 вересня 2018 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/11497/18 залишено без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. З моменту затримання та поміщення 11 серпня 2018 року відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позивачем здійснено ряд заходів з його ідентифікації. 07 лютого 2019 рокусудом прийнято рішення про продовження терміну затримання відповідача строком на один місяць, яке обґрунтоване тим, що у позивача було недостатньо часу для ідентифікації, отримання відповідних документів на ім'я відповідача та приналежності йому копії документу, який надійшов на адресу позивача 24 січня 2019 року. 05 березня 2019 року судом прийнято рішення про продовження терміну затримання відповідача строком на один місяць та встановлено, що заходи з ідентифікації відповідача тривають у та у взаємодії з Миколаївським пунктом тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, що незаконно перебувають в Україні повторно відібрано анкетні дані відповідача, які повторно направлено на адресу консульського відділу дипломатичного представництва України в ОСОБА_4 з подальшим направленням таких відомостей до консульської служби ОСОБА_4 ОСОБА_5 у ОСОБА_4. 11 березня 2019 року за вх. 4552 від Адміністрації Держприкордонслужби України на адресу позивача надійшла копія листа від Посольства України в ОСОБА_4 від 28.02.2019 №6137/КВ/079-1548-19, в якому зазначено, що дипломатичним представництвом ОСОБА_4 ОСОБА_5 у ОСОБА_4 у своїй ноті №19.01.4801.411.40.002.17 від 14.02.2019 вказано про направлення відомостей про особу відповідача до Міністерства закордонних справ ОСОБА_4 ОСОБА_5 для перевірки наданих відомостей та отримання відповідачем документів на право перетинання державного кордону України та до країни громадянської належності. Попередньо такі відомості надсилалися на адресу дипломатичної установи ОСОБА_4 ОСОБА_5 за вих. 0.81-11393/0/6-18-Вих від 14.11.2018, на що також вказано у ноті Посольства ОСОБА_4 ОСОБА_5 від 14.02.2019 за №19.01.4801.411.40.002.17. Адміністрація Держприкордонслужби України 14.03.2019 повторно звернулася до Департаменту консульської служби МЗС України за №0.81-2567/0/6-19 з метою повторного звернення до Посольства ОСОБА_4 ОСОБА_5 у ОСОБА_4 для прискорення ідентифікації відповідача. Всі інші заходи із ідентифікації відповідача були встановлені у попередніх рішеннях суду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.04.2019 року відкрито провадження по справі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав вказаних в ньому та просив його задовольнити, посилався на те, що відповідач у попередньому судовому провадженні наголошував, що протягом строку затримання в один місяць надасть документи, які його ідентифікують.

На електронну пошту суду 03.04.2019 року надійшла заява відповідача про зупинення провадження у справі на підставі того, що 11.04.2019 року в апеляційній інстанції призначений розгляд його апеляційної скарги на рішення судді про продовження строку затримання.

Відповідач в судовому засіданні відмовився надавати будь-які пояснення, відповідати на запитання суду та учасників провадження, тільки просив його звільнити та зазначив, що надасть документи, які його ідентифікують, після звільнення з Миколаївського ПТПІ. Подану заяву про зупинення провадження у справі не підтримав , через що судом вказана заява не розглядалась.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.08.2018 року позовні вимоги Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_7 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 (NAZMUL HUSSAIN), ІНФОРМАЦІЯ_1, про затримання з метою ідентифікації - задоволено. Затримано з метою ідентифікації громадянина ОСОБА_7 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 (NAZMUL HUSSAIN), ІНФОРМАЦІЯ_1, терміном до шести місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2018 року апеляційну скаргу Громадянина ОСОБА_7 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 (NAZMUL HUSSAIN), ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.08.2018 по справі № 638/11497/18 залишено без змін.

07 лютого 2019 року Дзержинським районним судом м. Харкова прийнято рішення про продовження терміну затримання відповідача строком на один місяць.

05 березня 2019 року Дзержинським районним судом м. Харкова прийнято рішення про продовження терміну затримання відповідача строком на один місяць.

З 05 березня 2019 року, тобто з фактичного оголошення судового рішення, на запит про ідентифікацію відповідача від 14.11.2018 №0.81-11393/0/6-18-Вих позивачем отримано ноту Посольства ОСОБА_4 ОСОБА_5 у ОСОБА_4 від 14.02.2019 за №19.01.4801.411.40.002.17 про те, що дипломатичною установою направлено відомості про відповідача на адресу Міністерства закордонних справ ОСОБА_4 ОСОБА_5 для перевірки наданих відомостей та отримання відповідачем документів на право перетинання державного кордону України та до країни громадянської належності.

14.03.2019 за №0.81-2567/0/6-19 Адміністрація Держприкордонслужби України повторно звернулася до Департаменту консульської служби МЗС України з метою повторного звернення до Посольства ОСОБА_4 ОСОБА_5 у ОСОБА_4 для прискорення ідентифікації відповідача.

На даний час документів, які посвідчують особу та надають право виїзду з України відповідачу, на адресу позивача не надходило, до третьої особи оригінал такого документу не надався, відповіді з даного питання від дипломатичних представництв ОСОБА_7 ОСОБА_4 ОСОБА_5 не надходило, клопотання про взяття на поруки від підприємств, установ чи організацій, зареєстрованих на території України у визначеному законом порядку, або про внесення застави, як це визначено положеннями ст. 289 КАСУ, не надходило.

У відповідних положеннях статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що:

«1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:

f) "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції».

Стаття 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає, щоб затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції розглядалося як обґрунтовано необхідний захід, наприклад, з метою запобігти вчиненню особою злочину або втечі. У зв'язку з цим, стаття 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає інший від статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод рівень захисту: все, що вимагається відповідно до підпункту (f) - це «вжити заходів з метою депортації або екстрадиції». Відповідно, для цілей його застосування несуттєво, чи є рішення про примусове видворення обґрунтованим згідно з національним законодавством або Конвенцією (§ 112 рішення у справі "Чахал проти Сполученого Королівства", § 38 рішення у справі "Чонка проти Бельгії", § 69 рішення у справі "Насруллоєв проти Росії", § 109 рішення у справі "Солдатенко проти України").

Затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції може бути виправдане у відповідності до другої частини статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод запитами від компетентних органів, навіть якщо офіційне прохання або наказ про екстрадицію не видано, оскільки такі запити можуть вважатися «заходами» в розумінні цього положення ("Х проти Швейцарії", рішення Комісії від 9 грудня 1980 року).

Згідно з ч.ч. 11, 13 ст. 289 КАС України , строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Виходячи з правового аналізу ст. 289 КАС України можна стверджувати, що інститут продовження строку затримання застосовується адміністративним судом у разі наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, якими є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Судом встановлено той факт, що відповідач надав позивачу тільки копію паспорту, тому у позивача недостатньо часу для ідентифікування особи, і для встановлення приналежності копії документу саме відповідачу.

П. 2.7 Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 р. № 353/271/150 детально описує вжиття компетентними органами заходів щодо ідентифікації та документування іноземців та передбачає, що:

- у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу);

- у разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС;

- у разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Тобто, в розумінні Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, ідентифікація іноземця та документування свідоцтвом для повернення іноземця є двома різними процедурами.

Судом встановлено, що Харківським прикордонним загоном Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України з моменту фактичного затримання відповідача 07 серпня 2018 року та Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.03.2019 року здійснювались заходи спрямовані на ідентифікацію особи відповідача, що також засвідчується нотою Посольства ОСОБА_4 ОСОБА_5 у ОСОБА_4, однак громадянин ОСОБА_7 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 жодним чином не сприяє у встановленні його особи.

Рекомендацією №R (2005) 7 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Про документи, що засвідчують особу, та документи для поїздок за кордон і боротьбу з тероризмом» визначено, - (рос.) "Идентификация личности" означает уникальную комбинацию характеристик, относящихся к каждому физическому лицу, таких как фамилия, имя, дата и место рождения, пол и физические характеристики, которая в соответствии с внутригосударственным правом или международным правом там, где это применимо, позволяет компетентным органам установить личность.

Положенням підпункту "f" п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі "Ливада проти України" (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі "Амюр проти Франції" (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі "Дугуз проти Греції"(рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Суд доходить висновку про доведеність такої умови, за якої неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, як відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації, що є підставою для продовження строку затримання. Однак з метою дотримання прав відповідача та наявності належного реагування на запити Держприкордонслужби про ідентифікацію відповідача дипломатичного представництва ОСОБА_4 ОСОБА_5, суд вважає достатнім та необхідним строком продовження затримання з метою ідентифікації - два місяці.

Враховуючи наведене в сукупності, суд вважає можливим продовжити строк затримання громадянина ОСОБА_7 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 на 2 місяці , що буде достатнім для отримання документів з метою ідентифікації особи.

Позовні вимоги позивача за вказаних обставин підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 9, 241-246, 250, 271, 272, 289, 290 КАС України, -

Вирішив :

Адміністративний позов Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 про продовження строку затримання з метою ідентифікації задовольнити частково.

Продовжити термін затримання громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 (NAZMUL HUSSAIN), ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою ідентифікації терміном на два (два) місяці.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09.04.2019 року.

Суддя І.О.Грищенко