Справа № 1.380.2019.001908
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.001908
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

22 квітня 2019 року м. Львів, вул. Чоловського, 2

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Гулик А.Г., перевіривши матеріали позовної заяви об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Коновальця - 73» до виконавчого комітету Львівської міської ради, управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Коновальця - 73» звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до виконавчого комітету Львівської міської ради, управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, в якому просить суд:

- скасувати п. 1 додатку до рішення Львівської міської ради № 262 від 31.03.2017 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлові приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Львова» в частині реєстрації підвалу загальною площею 60,8 м.кв. по вул. Коновальця, 73 за Львівською міською радою;

- зобов'язати управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради скасувати запис про право власності № 20342330 від 04.05.2017.

Відповідно до вимог статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви у тому числі з'ясовує, чи:

- відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 вказаного Кодексу;

- позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

- немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених вказаним Кодексом.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що 31.03.2017 Львівська міська рада прийняла рішення № 262 від 31.03.2017 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлові приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Львова». Відповідно до п. 2 додатку до вказаного рішення вирішено зареєструвати підвал загальною площею 60,8 кв.м. по вул. Коновальця, 73. На підставі вказаного рішення управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради 04.05.2017 вчинило запис про право власності № 20342330.

Позивач зазначає, що житловий будинок №73 по вул. Є. Коновальця у м. Львові згідно з відомостями, що знаходяться у матеріалах інвентаризаційної справи обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зведено у 1910 році. Будинок складається із 2-х поверхів, житлових квартир, мансардного приміщення, горища, підвалу та інших допоміжних приміщень, що знаходяться у спільному користуванні жителів будинку. Власники житлових приміщень у зазначеному будинку прийняли рішення про створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ) «Коновальця-73» звернулося до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради із відповідним проханням (заявою) про передачу житлового будинку №73 по вул. Коновальця у м. Львові на баланс ОСББ «Коновальця-73» у відповідності до положень Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №301 від 20.04.2016 та інших чинних загальних та локальних нормативно-правових актів.

01.11.2016 голова Франківської районної адміністрації прийняв розпорядження №587, яким нежитлове приміщення загальною площею 60.8 кв. м. за актом приймання- передачі передано на баланс ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради».

На думку позивача, зазначене нежитлове приміщення загальною площею 60,8 кв.м., фактично є підвальним приміщенням житлового будинку, перебуває у спільному користуванні мешканців, а тому згідно із нормами чинного законодавства є спільною власністю власників житлових приміщень (квартир) будинку №73 по вул. Є. Коновальця у м.Львові.

Вважаючи, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Коновальця - 73» звернулося до суду з вказаним позовом.

З приводу належності вказаного спору до юрисдикції адміністративного суду, суддя зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України у вказаному Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що прийняті чи вчинені у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом наведених приписів участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Проте, сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим і розглядати його за правилами адміністративної юрисдикції. Вирішуючи питання про юрисдикцію спору, суд повинен з'ясовувати, у зв'язку з чим він виник, і за захистом яких прав чи інтересів особа звернулася до суду.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме таких відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Із змісту позовної заяви випливає, що позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що, оскарженим рішенням порушено право спільної власності власників житлових приміщень на відповідне приміщення.

Відповідно до п. 10 ч. 2 статті 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб'єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Враховуючи наведені норми, не є публічно-правовим спір між суб'єктом владних повноважень та суб'єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

З огляду на встановлені обставини та характер спірних правовідносин у справі, суддя вважає, що позов спрямований на захист порушених, на думку позивача, речових прав на об'єкт нерухомого майна. Тобто, спір у справі з врахуванням суб'єктного складу учасників справи носить господарсько - правовий характер.

Суддя також вважає за необхідне зазначити, що позивач оспорює рішення відповідача, яке є правовим актом індивідуальної дії. Такий правовий акт породжує права й обов'язки тільки для тих суб'єктів (чи визначеного актом певного кола суб'єктів), яким його адресовано.

При цьому, позивач просить визнати протиправним та скасувати правовий акт індивідуальної дії, учасником публічно- правових відносин щодо якого, він не був та, який не породжує для нього будь-яких прав чи обов'язків.

Таким чином, відсутність у позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскарженим рішенням не породжує для останнього права на звернення із відповідним позовом у порядку адміністративного судочинства.

Суддя також встановив, що відповідач 04.05.2017 зареєстрував право власності на спірний об'єкт нерухомості, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданих позивачем.

У зв'язку з реєстрацією права власності на об'єкт нерухомості за відповідачем, рішення, яке оскаржує позивач, вичерпало свою дію шляхом виконання.

З врахуванням викладеного, суддя дійшов висновку про неможливість розгляду справи за правилами адміністративного судочинства.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов'язків цивільного характеру.

У цьому пункті закріплене "право на суд" разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" ("Golder v. the United Kingdom") від 21.02.1975, заява № 4451/70 § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatisрішення Європейського суду з прав людини у справі "Станєв проти Болгарії" ("Stanev v. Bulgaria") від 17.01.2012, заява №36760/06, § 230).

Згідно зі ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у п.24 рішення від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постановах від 13.06.2018 у справі № 816/421/17, від 22.08.2018 у справі №815/1568/16, від 20.09.2018 у справі №813/1076/17, 30.10.2018 у справі №813/3658/14.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, у відкритті провадження за позовом об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Коновальця - 73» до виконавчого комітету Львівської міської ради, управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії необхідно відмовити.

Відповідно до ч.5 ст.170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 170 КАС України суддя роз'яснює, що спір підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається позивачу у разі відмови у відкритті провадження.

Позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 1762,00 грн та 159,00грн., що підтверджується квитанціями №52 від 28.12.2018, №236 від 16.04.2019.

Таким чином, з державного бюджету на користь позивача необхідно повернути судовий збір в сумі 1921,00грн.

Керуючись ст.ст.19, 170, 243, 248, 256 КАС України, суддя,-

у х в а л и в :

відмовити у відкритті провадження у справі за позовом об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Коновальця - 73» до виконавчого комітету Львівської міської ради, управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

Роз'яснити позивачу, що спір підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку господарського судочинства.

Повернути з державного бюджету об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Коновальця - 73» код ЄДРПОУ 408059, місцезнаходження 79059, м.Львів, вул.Коновальця, 73/1 судовий збір в розмірі 1921 (одна тисяча дев'ятсот двадцять одна)грн 00коп.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Ухвала суду складена та підписана 22.04.2019.

Суддя А.Г. Гулик