Справа № 700/257/18
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2019-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про зупинення провадження в адміністративній справі

19 квітня 2019 року Справа № 700/257/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді - Трофімової Л.В., за участі секретаря - Безпалого А.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 700/257/18

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) [позивач - не прибув, представник позивача - не прибув]

до управління Держпраці у Черкаській області (бул. Шевченка, 205, м. Черкаси, 18000, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник відповідача - не прибув]

про скасування постанов про застосування штрафу, прийняв ухвалу.

02.01.2019 до Черкаського окружного адміністративного суду за предметною підсудністю із Лисянського районного суду Черкаської області передана справа [розглядалась Лисянським районним судом Черкаської області з 20.04.2018 (дата надходження справи до суду) до 03.09.2018 (дата прийняття постанови); постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2018 рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 03.09.2018 скасовано, справу направлено на розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду за встановленою підсудністю].

02.01.2019 адміністративну справу № 700/257/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до управління Держпраці у Черкаській області, у якій позивач, згідно первинних позовних вимог просив: визнати протиправною та скасувати постанову від 05.04.2018 № 23-16-14/0089-089 про накладення штрафу уповноваженими особами прийняту заступником начальника управління Держпраці у Черкаській області Жарковою М.В.; визнати протиправною та скасувати постанову від 05.04.2018 № 23-16-14/0089-090 про накладення штрафу уповноваженими особами прийняту заступником начальника управління Держпраці у Черкаській області Жарковою М.В.; стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу передано шляхом автоматизованого розподілу на розгляд судді Трофімовій Л.В., де з урахуванням позовної заяви поданої 17.01.2019 у порядку усунення недоліків, позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 05.04.2018 № 23-16-14/0089-089 про накладення штрафу, прийняту заступником начальника управління Держпраці у Черкаській області Жарковою М.В.;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 05.04.2018 № 23-16-14/0089-090 про накладення штрафу, прийняту заступником начальника управління Держпраці у Черкаській області Жарковою М.В.;

- стягнути судові витрати на правову допомогу.

Ухвалою від 17.04.2019 поновлено провадження у справі з метою дотримання розумних строків вирішення справи для розгляду інформації за заявою представника позивача та позивача про відвід судді, судове засідання призначено на 19.04.2019.

Суд зазначає, що 28.02.2019 о 10:49 від представника позивачки з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 на адресу суду ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшов лист про відкладення розгляду справи (судове засідання призначено на 01.03.2019) (а.с.41 т.2), зареєстровано 28.02.2019 за вх. 5695/19. У судовому засіданні 01.03.2019 (а.с. 46 том 2) представник відповідача заперечувала про відкладення розгляду справи згідно інформації як заяви представника позивачки від 28.02.2019, що надійшло з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 (журнал судового засідання а.с. 41 том 2).

01.03.2019 о 12:42 з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 направлена судова повістка, де зокрема зазначено: «явка в судове засідання обов'язкова представника і позивачки. Також Вам необхідно надати докази поважності неявки в судове засідання ЧОАС 01.03.2019» (а.с.50 т.2).

05.03.2019 о 09:10 від представника позивачки з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 на адресу судді ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов лист: «Ваша честь, відповідно до судової повістки дата судового засідання призначена Вами на 05.03.19 року. Проте, у зв'язку з необхідністю лікування, відповідно до графіку відпусток буду перебувати у відпустці з 04.03.2019 по 15.03.2019 (включно). Враховуючи вище викладене, прошу судове засідання у справі №700/257/18 перенести на іншу дату (не раніше 16 березня), причини неявки визнати поважними. Додаток: сканкопія повістки. З повагою та надією на розуміння адвокат ОСОБА_3.» (а.с.54 т.2). У судовому засіданні 05.03.2019 ( журнал судового засідання а.с. 55 том 2) представник відповідача не заперечувала проти зупинення провадження у справі та просила зобов'язати представника відповідача надати докази перебування на лікуванні.

20.03.2019 о 10:06 від представника позивача з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 на адресу судді ІНФОРМАЦІЯ_2 та 20.03.2019 о 11:14 на адресу суду ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшов лист: «Ваша честь, відповідно до судової повістки, моя явка в судове засідання визнана обов'язковою, і призначена дата судового засідання на 20.03.2019. Проте, на даний час знаходжуся на санаторно-курортному лікуванні що закінчується 30 березня 2019 року. Тому причини відсутності у судовому засіданні 20.03.2019 прошу визнати поважними. Крім того, після переговорів із своїм представником, адвокатом ОСОБА_3, я вирішала звернутися до ще одного спеціаліста в галузі права за правовою допомогою, але для цього мені необхідно прибути до місця свого проживання для укладання договору про правову допомогу. Враховуючи вище викладене, прошу судове засідання у справі №700/257/18 перенести на іншу дату, причини неявки визнати поважними. Повноваження представника ОСОБА_3 на участь у судовому засіданні 20.03.2019 - припинені. Позивач ОСОБА_1 - передав адвокат ОСОБА_3.» (а.с.65 т.2) та (а.с.66 т.2). На підтвердження обставин адвокатом не надано як доказів, так і не надіслано поштовим зв'язком зазначених заяв, клопотань, документів.

У судовому засіданні 20.03.2019 (журнал судового засідання а.с. 67 том 2) була присутня представник відповідача ОСОБА_4, яка заперечувала проти відкладення розгляду справи згідно клопотання представника позивача від 20.03.2019, що надійшло з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 65, 66 том 2).

17.04.2019 на електронну адресу суду надійшла з електронної адреси адвоката ОСОБА_3 інформація про заяву від позивача - ОСОБА_5 та представника позивача - адвоката ОСОБА_3 про відвід судді Л.В.Трофімової. У обґрунтування заяви повідомлялося, що представнику позивача про дату та час судового повідомлялося за допомогою надсилання повісток на електронну пошту та шляхом передачі телефонограм на мобільний телефон, що зазначений у позовній заяві та за допомогою смс повідомлень. У подальшому, 19.04.2019 до суду надійшла заява від позивачки - ОСОБА_1 та представника позивача - адвоката ОСОБА_3 про відвід судді Трофімовій Л.В. у паперовому вигляді, що зареєстровано 19.04.2019 за вх. № 10291/19.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, повідомлені про час та місце розгляду справи повісткою на електронну пошту від 17.04.2019 (а.с.77 том 2), телефонограмою від 18.04.2019 (а.с.82 том 2).

Представник відповідача в судове засідання не з'явився повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою до повістки від 17.04.19 (а.с.70 том. 2).

Відповідно до ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 у справі № 700/257/18 відкрито спрощене позовне провадження.

Кодексом адміністративного судочинства України (частина 2 статті 257) передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України.

У статтях 36, 37 Кодексу адміністративного судочинства України визначено підстави та обставини, за наявності яких суддя належить відводу (самовідводу). Ознайомившись із заявою позивача та представника позивача про відвід судді у справі № 700/257/18, що надійшло на електронну адресу суду ІНФОРМАЦІЯ_3 17.04.2019 з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1, що зазначена у позовній заяві як електронна адреса представника позивача - адвоката ОСОБА_3, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, з огляду на таке.

Виключні підстави для відводу (самовідводу) судді визначено статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України: суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і належить відводу (самовідводу), зокрема за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Відповідно до частини 3 статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Заява про відвід, що надійшла до суду 19.04.2019 вмотивована незгодою з повідомленням телефонограмами секретарем судового засідання (від 05.02.2019 ФОП ОСОБА_1 а.с.7 том 2, від 01.03.2019 ФОП ОСОБА_1 а.с.48, 49 том 2, від 18.03.2019 ФОП ОСОБА_1 а.с.62, від 03.04.2019 ФОП ОСОБА_1 а.с.71 том 2, 18.04.2019 ФОП ОСОБА_1 та довідка про неможливість передачі телефонограми представнику позивачки ОСОБА_3 а.с. 82) позивачки та представника позивача про дату та час судових засідань за допомогою електронної пошти та засобів мобільного зв'язку (передачею телефонограм та смс повідомлень), роз'яснення за допомогою мобільного зв'язку наслідків неприбуття позивача у судове засідання без поважних причин або не повідомлення про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Позивач та представник позивача вважають, що дії помічників судді свідчать про упередженість судді. Телефонний номер в інформації представника позивача використовує (володіє, належить) секретар судового засідання Безпалий А.В.

Суд зазначає, що відповідно до частин 1-3 статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками-повідомленнями. Повістки про виклик у суд надсилаються учасникам справи. Судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється: за наявності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки на офіційну електронну адресу; за відсутності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур'єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 129 Кодексу адміністративного судочинства України за письмовою заявою учасника судового процесу, який не має офіційної електронної адреси, текст повістки надсилається йому судом електронною поштою, факсимільним повідомленням, телефонограмою, текстовим повідомленням з використанням мобільного зв'язку на відповідну адресу електронної пошти, номер факсу, телефаксу, телефону, зазначені у відповідній письмовій заяві. Згідно підпунктів 2.2.1 - 2.2.4 Інструкції з діловодства в адміністративних судах України, затвердженої наказом ДСА України від 17.12.2013 № 174 отримання та відправлення електронних документів здійснюється через офіційні електронні адреси суду.

Відповідно до матеріалів справи, позивач та представник позивача повідомлялись про призначені судові засідання шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією на адреси, зазначені у позовній заяві, що підтверджується відмітками у поштових повідомленнях (а.с.8, 60-64, 70, 72, 73), а повідомлення за допомогою надсилання тексту повісток електронною поштою та передачі телефонограм здійснювалось як захід додаткового інформування про дату, час та місце судового розгляду, сприяння обізнаності сторін про стан розгляду справи та дотримання розумного строку розгляду справи.

Частинами 2, 3 статті 129 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що учасник судового процесу повинен за допомогою електронної пошти (факсу, телефону) негайно підтвердити суду про отримання тексту повістки. Текст такого підтвердження роздруковується, а телефонне підтвердження записується відповідним працівником апарату суду, приєднується секретарем судового засідання до справи і вважається належним повідомленням учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. У такому випадку повістка вважається врученою учаснику судового процесу з моменту надходження до суду підтвердження про отримання тексту повістки. Якщо протягом дня, наступного за днем надсилання тексту повістки, підтвердження від учасника судового процесу не надійшло, секретар судового засідання складає про це довідку, що приєднується до справи і підтверджує належне повідомлення учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. У такому випадку повістка вважається врученою з моменту складання секретарем судового засідання відповідної довідки.

Згідно частини 1 статті 63 Кодексу адміністративного судочинства України секретар судового засідання: здійснює судові виклики і повідомлення; перевіряє, хто з учасників судового процесу з'явився в судове засідання, хто з учасників судового процесу бере участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, і доповідає про це головуючому.

Враховуючи зазначене, позивачкою та представником позивачки до інформації як заяви про відвід судді, що надійшла не за визначеною процесуальним законодавством формою, не надано доказів в обґрунтування твердження про «протиправні» дії «помічників». Надані до заяви про відвід судді, що надійшла до суду 19.04.2019 у паперовому вигляді додатки (скріншот смс повідомлень, копії надісланих електронною поштою клопотань) не свідчать про упередженість або зацікавленість судді у розгляді даної справи, не містить доказів на підтвердження сумнівів щодо безсторонності судді. Інформація, наявна у додатках до заяви про відвід не свідчить про будь-які натяки на «вимоги» чи «погрози» представнику позивачки від працівників апарату суду.

Відповідно до пункту 19 Положення про помічника судді, затвердженого рішенням ради суддів України від 18.05.2018 № 21 та частини 3 статті 62 Кодексу адміністративного судочинства України за дорученням судді помічник судді може здійснювати повноваження секретаря судового засідання під час його відсутності у разі неможливості замінити його іншим секретарем. Проте, у період, коли здійснювалось повідомлення позивачки та представника позивачки про призначені судові засідання секретар судового засідання не був відсутній і реалізував повноваження згідно законодавства.

Зі змісту поданої заяви про відвід судді встановлено, що телефонні розмови секретаря (помічників), що стали підставою для сумнівів представника позивача у неупередженості та об'єктивності судді відбулись 05.03.2019 та 20.03.2019, а інформація про заяву про відвід судді - 17.04.2019, заява про відвід судді - 19.04.2019, тобто поза межами двох днів з дня, коли заявник дізнався про ймовірність будь - яких обставин як підстави заявленого відводу.

Суд враховує, що правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (надалі - Закон № 5076-VI). Під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов'язаний дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики (пункт 1 частини 1 статті 21 Закону № 5076-VI). З метою уніфікованого закріплення традицій і досвіду української адвокатури в сфері тлумачення норм адвокатської етики, а також загальновизнаних деонтологічних норм і правил, прийнятих у міжнародному адвокатському співтоваристві Національною асоціацією адвокатів України прийнято Правила адвокатської етики, затверджені Звітно-виборним з'їздом адвокатів України 09.06.2017 (надалі - Правила). Правила слугують обов'язковою для використання адвокатами системою орієнтирів при збалансуванні, практичному узгодженні своїх багатоманітних, іноді суперечливих професійних прав та обов'язків відповідно до статусу, основних завдань адвокатури і принципів її діяльності, визначених Конституцією України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими законодавчими актами, а також закріплюють єдину систему критеріїв оцінки етичних аспектів поведінки адвоката. Положеннями статті 12 Правил визначено, що всією своєю діяльністю адвокат повинен стверджувати повагу до адвокатської професії, яку він уособлює, її сутності та громадського призначення, сприяти збереженню та підвищенню поваги до неї в суспільстві. Цього принципу адвокат зобов'язаний дотримуватись у всіх сферах діяльності: професійній, громадській, публіцистичній та інших. Адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на обмеження незалежності адвокатської професії, честі, гідності та ділової репутації своїх колег, підрив престижу адвокатури та адвокатської діяльності. Адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на невиправдане затягування судового розгляду справи (частина 2 статті 44 Правил). За порушення Правил адвокатської етики до адвоката можуть бути застосовані заходи дисциплінарної відповідальності в порядку, передбаченому чинним законодавством про адвокатуру та адвокатську діяльність, а також рішеннями З'їзду, актами Ради адвокатів України, Національної асоціації адвокатів України (частина 1 статті 66 Правил). Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що адвокат під час виконання функцій захисника в судовому процесі повинен дотримуватися вимог чинного процесуального законодавства та своєю діяльністю не повинен допускати дій, які виражають неповагу до суду та спрямовані на затягування судового розгляду справи.

Згідно частини 1 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи. Суд зазначає, що у судовому засіданні 15.02.2019 був присутній представник позивача - адвокат ОСОБА_3 (протокол судового засідання 15.02.2019 а.с.39 т.2), його особу було встановлено, повноваження перевірено згідно договору про надання правової допомоги від 13.04.2018 № 2018/04/13 (а.с.25 т.1), також надано ордер від 13.04.2018 № 49442 (а.с.38 т.2).

Статтею 131-2 Конституції України встановлено, що виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Згідно пункту 11 частини 16-1 Розділу XV Конституції України «Перехідні положення» представництво відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-2 цієї Конституції виключно адвокатами у судах першої інстанції здійснюється з 01.01.2019. Представником позивача, адвокатом ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження його повноважень у контексті повідомлення, що надійшло на електронну адресу суду 20.03.2019 про припинення повноважень ОСОБА_3 з огляду на строк дії договору про надання правової допомоги від 13.04.2018 № 2018/04/13: у пункті 2.3 зазначено, що закінчення надання правової допомоги визначається як події, а саме: ухвалення судовим або іншим повноважним органом позитивного рішення для клієнта; у пункті 8.1. зазначено, що у випадку розірвання договору з ініціативи клієнта, останній направляє адвокату на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про розірвання договору, в якій вказує свій поточний або картковий рахунок з повними реквізитами банку, на який повинні бути повернуті кошти.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» «кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом». Оскільки заявлення відводу судді потребує перевірки на предмет співвідношення права особи на незалежний суд та зловживання процесуальними правами, то обов'язковість розгляду необґрунтованого відводу іншим суддею згідно процесуального законодавства забезпечить безсторонність суду та усунення суб'єктивного аспекту оцінки аргументів учасника справи за конкретних обставин. Особа яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, що підтверджують наявність підстав для відводу.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом». Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією Економічної і Соціальної Ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006 передбачено: «об'єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов'язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття».

Європейський суд з прав людини у п.п. 49, 52 рішення ЄСПЛ у справі Білуха проти України від 09.11.2006, заява № 33949/02, п. 28 рішення ЄСПЛ у справі Газета «Україна-центр» проти України від 15.07.2010, заява № 16695/04, п. 66 рішення у справі Бочан проти України від 03.05.2007, заява № 7577/02 зокрема зазначив, що «безсторонність, у сенсі пункту 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб'єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об'єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об'єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, що породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв'язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди у демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі». У п. 105 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Волков проти України від 09.01.2013, заява № 21722/11, суд дійшов висновку про те, що: «між суб'єктивною та об'єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об'єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об'єктивний критерій), а й може бути пов'язана з питанням його або її особистих переконань (суб'єктивний критерій). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб'єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об'єктивної безсторонності».

У пункті 40 рішення ЄСПЛ від 30.05.2017 у справі Лазаренко та інші проти України, заява № 70329/12 зазначено, що українське законодавство також передбачає інші форми повідомлення, крім надсилання рекомендованою кореспонденцією, наприклад, повідомлення за допомогою телефонного зв'язку. Суд вже встановлював, що коли національне законодавство передбачає можливість вибору засобів повідомлення, на національні суди все ще покладається обов'язок з'ясувати чи були їхні сповіщення про інші документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, внести відповідні відомості до тексту рішення. У пунктах 96, 97 рішення ЄСПЛ від 08.07.2010 у справі Фельдман проти України, заяви № 76556/01 та № 38779/04 зазначено, що з метою вирішення, чи може суд вважатися «незалежним» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції необхідно звернути увагу, inter alia, на наявність гарантій від зовнішнього тиску та на питання, чи проявляє він ознаки незалежності. Стосовно вимоги «безсторонності» у розумінні цього положення мають бути застосовано два критерії: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання певного судді у конкретній справі, а другий - у з'ясуванні того, чи забезпечував суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу. ЄСПЛ у рішенні від 08.11.2005 у справі Стрижак проти України, заява № 72269/01 йдеться про вжиття заходів повідомлення про час та місце слухання справи: суд вирішує, що заходи повідомлення у цій справі не були достатньою мірою забезпечені.

Підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією, що з одного боку дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є можливістю для зловживань з боку недобросовісних учасників в реалізації механізму безпідставного затягування строків розгляду справи.

Суд зазначає, що обставини перебування справи на розгляді у Лисянському районному суді більше чотирьох місяців (з 20.04.2018 до 03.09.2018), перебування на розгляді у Шостому апеляційному адміністративному суді більше місяця (з 22.10.2018 до 28.11.2018) та оформлення позовної заяви з порушенням вимог статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, що мало наслідком залишення позовної заяви без руху з 03.01.2019 до 17.01.2019, перебування позовної заяви на розгляді Черкаського окружного адміністративного суду з 03.01.2019 свідчать про ініціативи позивачки і представника позивача - адвоката.

На переконання судді мотивацією дій необґрунтованого відводу під час розгляду справи у Черкаському окружному адміністративному суді адвоката є неправомірний вплив на суд з намаганням затягування провадження, усунення у будь-який час від вирішення справи з метою маніпулювання подальшим авторозподілом справ для отримання зацікавленими особами судового рішення. Відповідно до частини 4 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства «незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу».

Надаючи оцінку доводам позивача про наявність обставин, визначених пунктом 4 (суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і належить відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, що викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді) частини 1 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України та наявності опосередкованих «побоювань» позивачки та її представника щодо упередженості судді, обґрунтування яких зводиться до незгоди з діями секретаря судового засідання у ході повідомлень про дату і час розгляду справи (оскільки саме до обов'язків секретаря судового засідання належить здійснення викликів і повідомлень), суд дійшов таких висновків.

У заяві відсутні посилання та докази на підтвердження наявності обставин, визначених у статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, доводи заяви та міркування у ній зазначені зводяться до припущень заявника та не доводять наявності обставин, що викликали би сумнів у неупередженості або об'єктивності судді Трофімової Л.В. під час організації та здійснення розгляду даної справи та/або забезпечення принципів судочинства.

Відповідно до пункту 13 статті 10 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час розгляду справи в судовому засіданні здійснює повне фіксування його перебігу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу, крім випадків, визначених цим Кодексом. Порядок такого фіксування встановлюється цим Кодексом. Пунктом 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Пунктом 1.5 Європейської хартії «Про статус суддів» (Лісабон, 10.07.1998) встановлено, що суддя зобов'язаний підтримувати високий рівень компетентності, необхідний для вирішення справ у кожному конкретному випадку, оскільки від рішення судді залежать гарантії та права особи.

Заявлений відвід та самовідвід вирішується у порядку, визначеному статтею 40 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, частиною 4 передбачено, якщо суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною 1 статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Не є підставами для відводу суддів заяви, що містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, обставини, пов'язані з прийняттям суддями рішень з інших справ, у т.ч. подібних.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України суд зупиняє провадження у справі у разі надходження заяви про відвід - до вирішення питання про відвід. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною 1 статті 31 цього Кодексу.

Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 294) передбачено, що ухвала у частині необґрунтованості заявленого відводу окремо від рішення суду оскарженню не належить. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, що стосуються здійснення правосуддя, неможливий (рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 у справі № 6-рп/2001).

Керуючись статтями 18, 31, 36, 39, 40, 59, 236, 241, 242, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву позивачки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та представника позивачки адвоката ОСОБА_3 про відвід судді Трофімової Лариси Віталіївни вважати необґрунтованою.

Зупинити провадження у справі №700/257/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до управління Держпраці у Черкаській області про скасування постанов про застосування штрафу до вирішення питання про відвід судді.

Відповідно до статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України передати заяву про відвід для вирішення іншим складом суду у порядку, встановленому частиною 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і окремо не оскаржується.

Заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Л.В. Трофімова