Справа № 2040/5412/18
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 р.Справа № 2040/5412/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Бенедик А.П. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 року (головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., повний текст складено 22.11.18 року) по справі № 2040/5412/18

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпраці у Харківській області

про скасування постанови та припису,

ВСТАНОВИВ:

06.07. 2018 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позов до Головного управління Державної праці у Харківській області (далі - відповідач), в якому просить суд скасувати постанову про накладення штрафу №ХК 0309/1064/НП/АВ/П/ ТД-ФС від 07.06.2018 року; припис про усунення виявлених порушень №ХК0309/1064/АВ/П від 24.05.2018 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування своїх доводів апеляційної скарги, позивач посилається на неврахування судом першої інстанції фактичних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що працівниками відповідача проведено інспекційне відвідування позивача, про що складений акт від 17.05.2018 року №ХК0309/1064/НП/АВ.

Порушення виявлені під час інспекційного відвідування склали у порушенні ч.1 ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме: допущення працівників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до роботи без належного укладання трудового договору.

За результатами інспекційного відвідування складений припис про усунення недоліків від 24.05.2018 року №ХК0309/1064/НП/АВ/П про пропонування позивача усунути порушення, передбачене ч.1 ч.3 ст.24 КЗпП України у строк до 24.06.2018 року, а саме: допущення пятьох працівників до виконання роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

Постановою №ХК0309/1064/НП/АВ/П/ТД-ФС від 07.06.2018 року на позивача накладено штраф у розмірі 558 450,00 грн за порушення вимог ч.1 ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме: допущення працівників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до роботи без належного укладання трудового договору.

Суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні позову, дійшов до висновку що діюче законодавство забороняє вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин, посилання субєктів господарювання на укладення з працівниками цивільно-правових угод саме по собі не може звільнити від відповідальності за допущення до роботи працівників без оформлення трудових відносин, якщо вказані угоди спрямовані на приховування фактично існуючих трудових відносин між найманими працівниками та позивачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №95 від 11.02.2015 року «Про затвердження Положення про Державну службу України» державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообовязкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно до п.п.6 п. 4 згаданої вище постанови Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, а саме: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

У відповідності до ст.7 згаданої вище постанови держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

На підставі ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» цей Порядок визначає механізм накладення на субєктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України Про зайнятість населення (далі - штрафи).

Пунктом 2 вищезгаданої постанови зазначено про те, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад обєднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема,

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта про виявлення під час перевірки субєкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради обєднаної територіальної громади.

Пунктом 3 названої вище постанови зазначено про те, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» справа розглядається у пятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» зазначено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють субєктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за пять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Пунктом 2 постанови №295 від 26.04.2017 року «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Пунктами 19,20 постанови №295 від 26.04.2017 року «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю » зазначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником обєкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в обєкта відвідування.

Частина 1 статті 24 КЗпП України каже, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Частина 3 статті 24 КЗпП України каже, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Матеріали справи свідчать про те, що підставою для накладення на позивача штрафу стало допущення позивачем до роботи працівників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 без оформлення трудових відносин.

Позивач в своїй позовній заяві та апеляційній скарзі стверджує про те, що з даними особами укладені договори підряду, а саме: від 01.04.2018 року з ОСОБА_2 з замовлення з приготування страв в кількості 160 шт., за №2 від 01.04.2018 року з ОСОБА_3 з наданням послуг по прибиранню території загальною площею 167 кв. м; за №3 від 01.04.2018 року з ОСОБА_4 з наданням послуг з сервіруванню столів, прийому заказів, допомоги з вибором страв та напоїв; №4 від 01.04.2018 року з ОСОБА_5С.з наданням послуг по приготуванню страв в кількості 160 шт.; та допущення працівника ОСОБА_6 до роботи у звязку оформленням з ним трудового договору №2/6/2018 ПР від 26.04.2018 року, саме з дати укладання трудового договору, а не з 01.01.2018 року, як стверджує відповідач.

Так, позивач каже про відсутність у відповідача права на визнання укладених між позивачем та його працівниками договорів підряду недійсними або кваліфікувати їх на свій розсуд, тому й відсутність підстав для прийняття оскаржуваних рішень.

Разом з цим, колегія суддів зауважує на тому, що позивачем не спростовується висновок суду першої інстанції про те, що надані до матеріали справи договори підряду не містять посилань на конкретний перелік наданих послуг, конкретні результати від їх виконання, містить загальні неконкретні відомості щодо кількості, зокрема, страв без вказання їх назв, тощо.

Окрім цього, колегія суддів, виходячи із специфіки роботи ресторану, вважає що дії по прибиранню посуду та території повинні вчинятися не періодично, а систематично.

Крім цього, колегія суддів вважає, що періодичність здійснення сервирування столів та приготування страв (зокрема їх вид) є залежним від замовлень клієнтів ресторана та повинно виконуватись на систематичній основі.

За наведених підстав, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу про те, що праця за цими договорами не є юридично самостійною, а здійснюється в межах діяльності субєкта господарювання, а саме: ресторан ОСОБА_7, з систематичним виконанням трудових функцій відповідно до визначеного виду виконаної роботи у встановлений строк.

Колегія суддів вважає наміркованими твердження представника позивача про те, що приміщення, розташовані за адресою: м. Харків. пл. Свободи, б.8 знаходяться в суборенді інших підприємців, тому позивач не має відношення до осіб- Нападовського Е.С., ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

До матеріалів справи до суду першої інстанції були надані договори підряду, укладені з вказаними особами - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 саме з позивачем.

Частинами 3,4,7 ст. 265 КЗпП України визначено, що штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю.

Позивачем не спростовується наданий до суду першої інстанції розрахунок штрафних санкцій оскаржуваної постанови, який складає із (3723,00 *30)*5= 558 450,00 грн (т.2 аркуш справи 52).

Виходячи із викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

За вищевказаних обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвально судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Згідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 року по справі № 2040/5412/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_7
Судді ОСОБА_8 ОСОБА_9
Повний текст постанови складено 19.04.2019 року