Справа № 520/10185/18
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 р.Справа № 520/10185/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., майдан ОСОБА_1, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.01.19 року по справі № 520/10185/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОБРІЙ -18"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ОБРІЙ-18" (далі - ТОВ "ОБРІЙ -18", позивач), звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області ( далі - ГУ ДФС у Харківській області, відповідач), в якому просило: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Харківській області від 06.11.2018 №8261 "Про проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "ОБРІЙ-18" (код 41925908).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОБРІЙ-18" (вул. Полтавський шлях, буд. 4, м. Харків, 61052, код 41925908) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 39599198) про визнання протиправним та скасування наказу - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Харківській області від 06.11.2018 №8261 "Про проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "ОБРІЙ-18" (код 41925908).

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОБРІЙ-18" (вул. Полтавський шлях, буд. 4, м. Харків, 61052, код 41925908) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 39599198) суму сплаченого судового збору у розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок).

Відповідач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно зясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 1 ст. 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ОБРІЙ-18", зареєстрований як юридична особа та перебуває на обліку в Центральній об'єднаній державній податковій інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області з 08.02.2018 року.

06 листопада 2018 року Головне управління ДФС у Харківській області з метою здійснення контролю за дотриманням роботодавцем законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) на підставі п.п. 20.1.2, п.п. 20.1.4, п.п. 20.1.6, п.п. 20.1.8, п.п. 20.1.13 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п.п.80.2.7 п.80.2 ст. 80 Податкового кодексу України винесено наказ № 8261 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ОБРІЙ-18".

У вказаному наказі зазначено провести з 08.11.2018 фактичну перевірку ТОВ "ОБРІЙ-18" (код за ЄДРПОУ - 41925908), за адресами розташування господарських об'єктів: вул. Полтавський шлях, 4, м. Харків; вул. Ю. Чигирина, 13/3, м. Харків; м-н Свободи, 6, м. Харків; вул. Адміністративна, 8, м. Зміїв, Харківська обл., з 08 листопада 2018 року тривалістю 10 діб.

08 листопада 2018 року Головним управлінням ДФС у Харківській області сформовано направлення на проведення перевірки ТОВ "ОБРІЙ-18" № 3161, 3162, 3154, 3155, 3152, 3153.

14 листопада 2018 року Головним управлінням ДФС у Харківській області здійснено вихід за податковою адресою платника податку для проведення фактичної перевірки, однак на момент виходу за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, не допущено фахівців контролюючого органу до проведення перевірки, про що складено акт від 14.11.2018 № 9173/20-40-13-05-08/41925908 про неможливість вручення копії наказу та направлень та початку перевірки у зв'язку з відсутністю посадових осіб за юридичною адресою ТОВ "ОБРІЙ-18".

Не погоджуючись із спірним наказом, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в самому спірному наказі, відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення перевірки. Тому позовні вимоги є обґрунтованими, а правомірність прийнятого відповідачем рішення є не доведеною.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. (п.75.1 ст. 75)

Згідно з п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

У відповідності до п. 80.2 ст. 80 ПК України передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: 80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів; 80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; 80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування; 80.2.4. неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками; 80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспвач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що фактична перевірка може проводитися за умови дотримання наступних умов:

- повинна бути наявною одна з визначених п.п. 80.2.1 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України підстав для проведення фактичної перевірки (матеріальна підстава);

- підставою для проведення перевірки повинно бути рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом (процесуальна підстава);

- копія вказаного рішення має вручатися платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки (процедурна підстава).

Відповідно до ст. 80 ПК України, нормативне регулювання передбачає окремі вимоги та різні підстави для проведення фактичних перевірок з різних питань, а саме: щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, а також дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Враховуючи викладене, колегія суддів звертає увагу, що фактичні перевірки можуть проводитися як з окремого питання, яке віднесено до кола питань, що є предметом даного виду перевірок, так і комплексно з усіх питань, визначених п. 80.2 ст. 80 ПК України, але за обовязкової наявності підстав, вказаних у підпунктах п. 80.2 ст. 80 ПК України

Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок врегульований статтею 81 ПК України.

Пунктом 81.1 ст. 81 ПК України, визначено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Пунктом 81.2. ст. 81 ПК України, зазначено, що разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для призначення перевірки вказаний підпункт 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, відповідно до якого, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Отже, колегія суддів зазначає, що підставою для проведення такого виду перевірки за п.п.80.2.7 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України є інформація про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплата роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету.

При цьому, відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували вищезазначені обставини та слугували підставою для проведення фактичної перевірки суб'єкта господарювання у контексті розуміння п.п. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що податкові накладні, звіт про нарахування єдиного внеску та податковий розрахунок, як підстава для прийняття спірного наказу, не містять інформації про використання позивачем праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати заробітної плати без сплати податків.

Отже, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять жодних письмових та належним чином оформлених доказів, які би свідчили про наявність обставини, які сприяли видачі наказу про проведення фактичної перевірки, не можуть ґрунтуватися лише на припущеннях.

Посилання відповідача на виплату заробітної плати нижче законодавчо встановленого розміру ОСОБА_1 не є інформацією про виплату заробітної плати без сплати податків, а отже, не може бути підставою для призначення перевірки за п.п. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

При цьому матеріали справи містять документи, які свідчать про належно оформлену найману особу, а також про виплату заробітної плати у законодавчо встановленому розмірі, а саме: заява про прийняття на роботу за сумісництвом, наказ про прийняття на роботу за сумісництвом та повідомлення про прийняття працівника на роботу.

Таким чином, контролюючим органом не доведено наявність підстав у контексті розуміння 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України для проведення фактичної перевірки підприємства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наказ не містить відповідного посилання на припис пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України та відповідач жодним чином не підтвердив наявність у нього або отримання в установленому законодавством порядку інформації щодо позивача про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного суду від 18.05.2018 по справі № 813/3977/16.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 77 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власних дій, що є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року по справі № 520/10185/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови складено 19.04.2019 року