Справа № 808/1441/18
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 808/1441/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Малиш Н.І.,

секретар судового засідання Лащенко Р.В.

за участі представника відповідача Тоцької Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2019 р. (суддя Калашник Ю.В., повне судове рішення складено 10.01.2019 р.) в справі № 808/1441/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (далі - Офіс) про визнання протиправним та скасування рішення № від 19.02.2018 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в частині суми 120000 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2019 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вказує про неврахування судом першої інстанції, що несвоєчасна сплата позивачем єдиного внеску, задекларованого у звітах за травень, липень-жовтень 2017 р., обумовлена об'єктивними обставинами, які знаходяться поза межами впливу позивача, оскільки позивач як підприємство, що здійснює постачання електроенергії за регульованим тарифом та передачу електроенергії місцевими (локальними) електромережами, використовує у своїй діяльності поточні рахунку та рахунки із спеціальним режимом використання. При цьому використовувати кошти для здійснення платежів, не пов'язаних з оплатою електроенергії, для сплати податків та зборів, позивач може виключно з поточних рахунків, основним джерелом поповнення яких є надходження коштів за алгоритмом розподілу з рахунків із спеціальним режимом використання. Такий алгоритм встановлюється Національною комісією, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП). НКРЕКП протягом спірних періодів постановами щомісяця встановлювались для позивача нормативи відрахувань коштів на поточні рахунки з додатковим щодобовим утриманням коштів в сумах, які значно перевищують суми коштів, що надходять на поточні рахунки. В грудні 2017 р. у зв'язку з неправомочністю НКРЕКП відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1136 від 19.07.2000 р. всі кошти, що надійшли за спожиту електроенергію на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, установи уповноваженого банку перераховували на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового постачальника електроенергії ДП «Енергоринок». Зазначені обставини призвели до того, що позивач в липні 2017 р. - січні 2018 р. практично не отримував на свої поточні рахунки кошти в обсязі, необхідному для сплати податків, єдиного внеску, виплати заробітної плати, витрат на здійснення господарської діяльності. При цьому в спірному періоді розмір заборгованості по заробітній платі значно перевищував відвідні суми недоїмки з ЄСВ, а погашення заборгованості по заробітній платі має пріоритет перед виконанням податкового зобов'язання в силу ст. 15 Закону України «Про оплату праці», ст. 97 Кодексу законів про працю України, ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Представник позивача до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце апеляційного перегляду справи повідомлений належним чином, у зв'язку з чим суд визнав за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутності представника позивача.

В судовому засіданні представник відповідача просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням № від 19.02.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску донараховано єдиного внеску на загальну суму 6 937 663,58 грн., з яких: штраф - 5 594 746,63 грн.; пеня - 1 342 916,95 грн.

Суми, використані відповідачем для нарахування штрафу і пені кореспондують даним, викладеним в акті №65/28-10-47-09/00130926 від 01.02.2018 «Про результати камеральної перевірки своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, задекларованого у звітах за період травень, липень-жовтень 2017 року», яким встановлена несвоєчасна сплата сум єдиного внеску у розмірі 27 973 733,15 грн., нарахованих позивачем за звітні періоди травень, липень-жовтень 2017 року.

Судом першої інстанції зазначено про дослідження доказів того, що за період травень 2017 року - березень 2018 pоку сума заборгованості ПАТ «Запоріжжяобленерго» по виплаті заробітної плати перед найманими працівниками збільшилась, а також про не подання позивачем до суду платіжних документів (платіжних доручень) з відмітками банку про неможливість виконання внаслідок відсутності коштів на рахунках клієнта.

Встановивши доведеність нарахування, але не виплату працівникам заробітної плати через відсутність коштів на рахунках, суд першої інстанції вказав про хибність думки позивача, що у разі фактичної несплати нарахованої заробітної плати через відсутність коштів на рахунках він є звільненим і від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за періоди невиплати такої заробітної плати.

Зважаючи на доведеність відповідачем усіх сум, зазначених у рішенні № від 19.02.2018, дотримання приписів законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач мав правові підстави для прийняття спірного рішення.

Суд вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Офісом проведена камеральна перевірка своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ, єдиний внесок), задекларованого ПАТ «Запоріжжяобленерго» у звітах за травень, липень-жовтень 2017 р., за результатами якої складено акт від 01.02.2018 р. № 65/28-10-47-09/00130926, за висновками якого встановлено порушення ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), пп. 6 п. 4 розділу ІV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. № 449, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 р. № 508/26953 (далі - Інструкція № 449), в частині несвоєчасної сплати сум єдиного внеску в розмірі 27 973 733,15 грн., нарахованих платником за звітні періоди травень, липень-жовтень 2017 р.

На підставі зазначеного акту камеральної перевірки відповідачем 19.02.2018 р. прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № про застосування до ПАТ «Запоріжжяобленерго» штрафу в розмірі 5 594 746,63 грн. та пені в розмірі 1 342 916,95 грн.

Позивачем у спірних періодах нараховувалась, але не сплачувалась працівникам заробітна плата через відсутність коштів на рахунках.

Не є спірним питанням несвоєчасність сплати позивачем сум єдиного внеску в розмірі 27 973 733,15 грн., нарахованих платником за звітні періоди травень, липень-жовтень 2017 р.

Спірним є питання правомірності застосування штрафних санкцій з урахуванням наявності у платника боргу із заробітної плати, а також наявності об'єктивних обставин, які обумовили несвоєчасність сплати ЄСВ.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

ПАТ «Запоріжжяобленерго» є платником ЄСВ у розумінні Закону № 2464-VI.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці» , та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

За положеннями абз. 1 ч. 5 ст. 9 Закону № 2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Абзацами 1, 2 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI встановлено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Частиною 12 статті 9 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Закон № 2464-VI не визначає підстав для несплати єдиного внеску або перенесення строків сплати єдиного внеску, відповідно, несвоєчасне перерахування єдиного внеску є порушенням Закону № 2464-VI, за який передбачена фінансова відповідальність статтею 25 цього Закону.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Оскільки позивачем допущено правопорушення, передбачене п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI, відповідачем обґрунтовано застосовано до позивача штрафні санкції та нарахована пеня спірним рішенням.

Надаючи оцінку доводам апелянта, суд зазначає, що наявність заборгованості з виплати заробітної плати не звільняє платника від сплати єдиного внеску, а дозволяє лише здійснювати першочергове погашення заборгованості. При цьому приписами Закону № 2464-VI не встановлено, що в такому випадку платник звільняється від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску.

Також суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необґрунтованість доводів позивача, що у разі фактичної несплати нарахованої заробітної плати через відсутність коштів на рахунках платник є звільненим і від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за періоди невиплати такої заробітної плати.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2019 р. в справі № 808/1441/18 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2019 р. в справі № 808/1441/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 22.04.2019 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.04.2019 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш