Справа № 160/240/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
16 квітня 2019 року Справа № 160/240/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суду у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
при секретарі судового засідання Черніженко К.Е.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
представника відповідача ОСОБА_4
представника відповідача ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому засіданні клопотання представника Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради про закриття провадження в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства «Рось» до відповідача-1: виконавчого комітету Дніпровської міської ради, відповідача-2: Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради, відповідача-3: Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення, визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії, -

09.01.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Приватне підприємство «Рось» з позовом до відповідача-1: виконавчого комітету Дніпровської міської ради, відповідача-2: Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради, відповідача-3: Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради, в якому просить суд:
- визнати протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 636 «Про усунення наслідків порушення Правил благоустрою території міста» в частині п. 1 Переліку тимчасових споруд, викладених у додатку до рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 636 від 05.07.2018 року;
- визнати протиправними дії Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради та Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради щодо демонтажу тимчасової споруди Приватного підприємства «Рось»;
Ухвалою суду від 14.01.2019 року було відкрито провадження у справі, та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання, а також встановлено відповідачам строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
В обґрунтування свого клопотання відповідач зазначив, що провадження у справі підлягає закриттю, у звязку з тим, що заявлені позовні вимоги не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства України, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України. При цьому, за твердженнями відповідача, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу порушення цивільного права позивача, яке випливає з договірних відносин учасників справи. На думку відповідача, позивач, заявляючи позовні вимоги про визнання протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 636 від 05.07.2018 року «Про усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста» та визнання протиправними дій відповідачів-2, 3 щодо демонтажу тимчасових споруд, що перебували у власності позивача, про зобовязання вчинити дії та відшкодування збитків, позивач фактично оскаржує право володіння своїм майном, тобто цивільні майнові права.
Отже, відповідач вважає, що позовні вимоги не містять ознак публічно-правового спору, а тому не підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, у звязку з чим, провадження у справі підлягає закриттю.
Під час судового засідання позивач та представник позивача заперечували проти задоволення клопотання та закриття провадження у справі.
Представники відповідачів підтримали клопотання та не заперечували проти закриття провадження у справі.
Заслухавши думки представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до наступних висновків.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Згідно з ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.
Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках, суди розглядають, також інші справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 наведеного Кодексу, визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому:
- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі, на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
- хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України).
Таким чином, аналіз вказаних норм свідчить про те, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.
Під час визначення предметної юрисдикції справ, суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції, є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини в частині позовних вимог про визнання протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 636 «Про усунення наслідків порушення Правил благоустрою території міста» в частині п. 1 Переліку тимчасових споруд, викладених у додатку до рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 636 від 05.07.2018 року; визнання протиправними дії Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради та Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради щодо демонтажу тимчасової споруди Приватного підприємства «Рось» стосуються перевірки законності рішень, дій суб'єкта владних повноважень, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.
Тобто, аналіз спірних правовідносин свідчить про те, що спір між сторонами виник в публічно-правовій сфері та стосується оскарження позивачем дій та рішення субєкта владних повноважень (органу місцевого самоврядування), що призвели до порушення його права власності на торговельний павільйон. Однак, при вчиненні оскаржуваних дій та при прийнятті оскаржуваного рішення сторони не перебували між собою у приватноправових відносинах, та право власності позивача на торговельний павільйон було порушене внаслідок вчинення дій та прийняття рішення субєктом владних повноважень при виконанні ним своїх владних управлінських функцій.
З аналізу вищенаведених норм права вбачається, що спір між сторонами в частині позовних вимог про визнання протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 636 «Про усунення наслідків порушення Правил благоустрою території міста» в частині п. 1 Переліку тимчасових споруд, викладених у додатку до рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 636 від 05.07.2018 року; визнання протиправними дії Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради та Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради щодо демонтажу тимчасової споруди Приватного підприємства «Рось», є публічно-правовим спором між суб'єктом владних повноважень (органом місцевого самоврядування) та суб'єктом приватного права юридичною особою, у якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних, в даному випадку майнових прав юридичної особи, а саме: права власності Приватного підприємства «Рось» на торговельний павільйон.
Пунктом 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Проте, враховуючи, що спірні правовідносини між сторонами в адміністративній справі носять публічно-правовий характер та, як наслідок, є предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції, даний спір в частині позовних вимог про визнання протиправними дій та визнання нечинним рішення субєкта владних повноважень підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі.
Керуючись ст.ст. 248, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні клопотання представника Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради про закриття провадження в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства «Рось» до відповідача-1: виконавчого комітету Дніпровської міської ради, відповідача-2: Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради, відповідача-3: Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення, визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії відмовити.
Копію ухвали направити учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 22.04.2019 року.

Суддя І.О. Лозицька