Справа № 140/491/19
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року ЛуцькСправа № 140/491/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мачульського В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернулася до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації (Департамент соцзахисту населення ВОДА, відповідач) про зобовязання здійснити заходи щодо передачі автомобіля марки ЗАЗ-11028, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов Н6В9399 на праві приватної власності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є внучкою померлого інваліда ОСОБА_2, яка мала в користуванні автомобіль ЗАЗ-110377, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, тобто автомобіль перебував в експлуатації більше 10 років.

16.08.2018 ОСОБА_2 померла і позивач звернулася до Департаменту соцзахисту населення ВОДА з клопотанням про передачу їй у власність, як члену сім'ї інваліда, автомобіля ЗАЗ «Славута» 110377-40, 2008 року випуску.

Проте, позивачу було відмовлено у безоплатній передачі автомобіля у власність, з посиланням на пункт 16 Постанови Кабінету Міністрів від 19.07.2006 року №999 «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», оскільки на день смерті інваліда ОСОБА_1 не була зареєстрована за місцем реєстрації інваліда.

Позивач, вважає вказану відмову протиправною, оскільки являється онукою померлої, місце проживання якої було зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 у будинку, що належить їй на праві власності. За даною адресою ОСОБА_1 проживала також, так як доглядала за бабою, вела з нею спільне господарство, що підтверджується висновком про результати розгляду звернення до Луцького ВП ГУНП від 07.11.2018.

Відтак, вважає, що відповідачем при прийнятті рішення не було враховано факт спільного проживання з інвалідом та піклуванням про останнього, а тому просить зобовязати здійснити заходи щодо передачі автомобіля марки ЗАЗ-11028, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов Н6В9399 на праві приватної власності.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, вирішено розгляд справи проводити без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву від 18.03.2019 позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що згідно з документами, поданими ОСОБА_1 до Департаменту соцзахисту населення ВОДА, на момент смерті ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а місце реєстрації ОСОБА_1 згідної паспорту є: Волинська область, м. Луцьк, вул. Дорошенка, будинок 24/1. Оскільки позивач не була зареєстрована за місцем реєстрації інваліда ОСОБА_2 на час її смерті, як це передбачено пунктом 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, а тому вважає дії Департаменту соцзахисту населення ВОДА обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства України.

Дослідивши подані суду письмові докази, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи (позов, відзив на позов), оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з таких мотивів та підстав.

У прохальній частині позовної заяви позивач просить суд зобовязати відповідача здійснити заходи щодо передачі їй автомобіля марки ЗАЗ-11028, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов Н6В9399.

Однак, судом встановлено, що ОСОБА_2 (бабуся позивачки), як особа з інвалідністю ІІ групи з дитинства, 21.08.2008 отримала через Департамент соцзахисту населення ВОДА автомобіль ЗАЗ «Славута» 110377-40, кольору «Королівський синій», 2008 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, що підтверджується актом прийому-передачі транспортного засобу №411356 від 21.08.2008.

Відтак спірним автомобілем слід вважати ЗАЗ «Славута» 110377-40, кольору «Королівський синій», 2008 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №221423, ОСОБА_2 померла 16.08.2018 року.

В подальшому, ОСОБА_1 звернулася до Департаменту соцзахисту населення ВОДА з клопотанням про передачу їй у власність, як члену сім'ї інваліда, автомобіля ЗАЗ «Славута» 110377-40, 2008 року випуску.

14.01.2019 відповідач листом №163/05/2-19 відмовив позивачу у безоплатній передачі автомобіля, посилаючись на пункт 16 Постанови Кабінету Міністрів від 19.07.2006 року №999 «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями» (із змінами та доповненнями), оскільки ОСОБА_1 на день смерті ОСОБА_2 не була зареєстрована за місцем її реєстрації, у звязку із чим відсутні підстави для безоплатної передачі автомобіля.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернулася до суду.

Спірні правовідносини регулюються положеннями Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 року №2961-IV (далі - Закон №2961) та Порядком забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999 (далі - Порядок).

Статтею 1 Закону №2961 передбачено, що особа з інвалідністю - особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Згідно статтею 26 Закону №2961 держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, поширює інформацію про таку продукцію.

Відповідно частини третьої статті 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 №875-XII, після смерті особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів її сім'ї може бути переданий у їх власність безоплатно у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Технічні та інші засоби реабілітації можуть бути залишені у власності членів сім'ї померлої особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм забезпечення легковими автомобілями, зазначеними в абзаці шостому статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - автомобіль), осіб з інвалідністю, зокрема дітей з інвалідністю, які мають право на їх отримання безоплатно або на пільгових умовах, є громадянами України і місце проживання яких зареєстровано (далі - місце реєстрації) в Україні в установленому законодавством порядку визначає Порядок забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року №999 (далі - Порядок №999).

Пунктом 16 Порядку №999 визначено, що особі з інвалідністю, законному представнику недієздатної особи з інвалідністю чи дитини з інвалідністю автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, за її (його) бажанням може бути безоплатно переданий у власність після закінчення 10-річного строку експлуатації. Після смерті особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю такий автомобіль може бути безоплатно переданий у власність члену її сім'ї (за бажанням такого члена сім'ї), який на час смерті особи з інвалідністю були зареєстровані за місцем реєстрації особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю.

Положенням Порядку чітко визначено, що після смерті особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю автомобіль може бути безоплатно переданий у власність члену її сім'ї (за бажанням такого члена сім'ї), який на час смерті особи з інвалідністю був зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю.

Отже, єдиною умовою безоплатної передачі у власність автомобіля після закінчення 10-річного строку його експлуатації, у разі смерті інваліда, якому він надавався, члену його сімї є саме місце реєстрації члена сімї, який виявив бажання його безоплатно отримати.

Тобто, член сімї інваліда, який виявив бажання безоплатно отримати цей автомобіль, повинен був, на час смерті особи з інвалідністю, бути зареєстрованим за місцем реєстрації особи з інвалідністю.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на момент смерті була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, в той час як позивач - ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

На підтвердження факту свого проживання у період з липня 2017 року по даний час позивач надала висновок ДОП СП Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3, з якого слідує що останнім в ході проведення перевірки встановлено що ОСОБА_1 дійсно проживала без реєстрації за адресою: Волинська область, Луцький район, село Липини, вул. Шевченка, будинок 62.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 - онука померлої ОСОБА_2, на час її смерті, не була зареєстрована за місцем реєстрації останньої, суд вважає, що позивач не мала права на безоплатне отримання у власність автомобіля, який видавався ОСОБА_2, а відтак у відповідача були відсутні правові підстави для задоволення заяви позивача щодо безоплатної передачі у власність автомобіля.

Крім того, суд звертає увагу, що наданий ОСОБА_2 автомобіль ЗАЗ «Славута» 110377-40, 2008 року випуску, перебував у неї в експлуатації менше 10 років, що підтверджується актом прийому-передачі транспортного засобу №411356 та свідоцтвом про смерть ОСОБА_2.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача до Департамент соцзахисту населення ВОДА є необґрунтованими, у звязку із чим у їх задоволенні слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-246, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 року №2961-IV та Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.В.Мачульський