Справа № 826/2212/17
Суддя: Саприкіна Ірина Валентинівна
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

11 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 826/2212/17

Провадження № 11-141апп19

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду касаційної скарги ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2018 року (колегія у складі головуючого судді Беспалова О. О., суддів Губської О. А., Парінова А. Б.) у справі за позовом ОСОБА_3 до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання дій та рішення протиправними, скасування рішення,

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі - НКЦПФР, Комісія), у якому просив:

- визнати протиправними дії НКЦПФР щодо зупинення обігу акцій без встановлення факту порушення;

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії від 22 листопада 2016 року № 1133 у частині зупинення обігу акцій Приватного акціонерного товариства «АктивГруп Консалтинг» (далі - ПАТ «Актив Груп Консалтинг»).

Окружний адміністративний суд м. Києва рішенням від 15 лютого 2018 року позов ОСОБА_3 задовольнив. Визнав протиправним та скасував рішення НКЦПФР від 22 листопада 2016 року № 1133 «Щодо зупинення внесення змін до системи депозитарного обліку цінних паперів» у частині акцій ПАТ «АктивГруп Консалтинг».

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 24 травня 2018 року скасував рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року та відмовив у задоволенні позову.

Не погодившись із таким судовим рішенням апеляційного суду, 10 червня 2018 року ОСОБА_3 подав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2018 року та залишити в силі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року.

Також у своїй касаційній скарзі ОСОБА_3 просив передати цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для формування єдиної правової позиції, відповідно до якої будь-які постанови слідчого з приводу обмеження прав на розпорядження майном, прийняті без відповідних рішень слідчого судді чи суду, не підлягають виконанню суб?єктами владних повноважень чи суб?єктами приватного права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 15 серпня 2018 року відкрив касаційне провадження в цій справі, а ухвалою від 26 вересня 2018 року передав дану справу на розгляд палати, до якої входить колегія, що її розглядає.

Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду ухвалою від 30 січня 2019 року передав дану справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі ч. 5 ст. 346 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв?язку з наявністю виключної правової проблеми.

Ухвалу мотивовано тим, що спірні правовідносини в цій справі містять декілька аспектів правової проблеми, які потребують вирішення Великою Палатою Верховного Суду, а саме:

- чи може Комісія зупиняти внесення змін до системи реєстру власників іменних цінних паперів або до системи депозитарного обліку щодо цінних паперів певного емітента або певного власника на підставі постанови слідчого (підстава, яка прямо не передбачена ст. 8 Закону України від 30 жовтня 1996 року № 448/96-ВР «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» (далі - Закон № 448/96-ВР);

- чи відповідає ч. 2 ст. 2 КАС України (вимоги до акта суб'єкта владних повноважень) рішення НКЦПФР, ухвалене на виконання постанови слідчого щодо обмеження права власності, прийнятої без відповідних рішень слідчого судді чи суду;

- чи не є така постанова втручанням у дискреційні повноваження Комісії, передбачені п. 30 ч. 1 ст. 8 Закону № 448/96-ВР;

- що може вважатися ефективним засобом правового захисту позивача у цій справі: звернення до адміністративного суду з позовом про скасування рішення Комісії чи звернення до загального суду зі скаргою на постанову слідчого чи одночасне звернення з позовом і скаргою.

За позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду наявність виключної правової проблеми у цій справі призвела до необхідності формування єдиної правозастосовчої практики за цією категорією справ, оскільки зазначені питання потребують всебічного аналізу з позиції суддів різної спеціалізації, насамперед кримінальної та адміністративної.

Зазначена ухвала Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду постановлена з трьома окремими думками суддів Берназюка Я. О., Гриціва М. І. та Мороз Л. Л., відповідно до яких у цій справі відсутні як правові, так і фактичні підстави для передачі зазначеної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а касаційна скарга ОСОБА_3 може бути розглянута по суті Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду.

Частиною 5 ст. 346 КАС України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Плати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему, і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

За змістом ч. 4 ст. 347 КАС України про передачу на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із обґрунтуванням підстав, визначених у ч. 5 ст. 346 цього Кодексу.

Проте Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для прийняття справи за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2018 року з огляду на таке.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 03 листопада 2016 року в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001331, внесеному 27 травня 2016 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України винесено постанову про заборону внесення змін до системи депозитарного обліку, якою зобов'язано Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку на найближчому засіданні прийняти відповідне рішення стосовно ряду товариств за переліком, в тому числі ПАТ «Актив Груп Консалтинг».

22 листопада 2016 року на виконання зазначеної постанови слідчого Комісією прийнято рішення № 1133 «Щодо зупинення внесення змін до системи депозитарного обліку цінних паперів», відповідно до якого з 23 листопада 2016 року зупинено внесення змін до системи депозитарного обліку цінних паперів, емітованих, у тому числі, й ПАТ «Актив Груп Консалтинг».

04 січня 2017 року ОСОБА_3, який є акціонером ПАТ «Актив Груп Консалтинг», у відповідь на своє розпорядження від 09 грудня 2016 року № 1 про списання з власного рахунку у цінних паперах акцій ПАТ «Актив Груп Консалтинг» у кількості 100 000 шт. на користь іншої фізичної особи отримав лист Депозитарної установи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Добрий капітал» про неможливість виконання розпорядження з посиланням на оскаржуване рішення НКЦПФР.

Вважаючи, що зазначена постанова Комісії є протиправною та порушує його права і законні інтереси, ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом.

За позицією Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду вирішення цього спору неможливе без надання відповідей на питання, чи відповідає спірне рішення, яке було ухвалене на виконання постанови слідчого щодо обмеження права власності, прийнятої без відповідних рішень слідчого судді чи суду, основним засадам адміністративного судочинства; чи не є така постанова втручанням у дискреційні повноваження Комісії, передбачені п. 30 ч. 1 ст. 8 Закону № 448/96-ВР.

Крім того, суд касаційної інстанції вирішив, що існують підстави відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного раніше у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 826/15448/17 (№ К/9901/54088/18), у якій суд дійшов висновку, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого. Постанова слідчого, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов'язковою для виконання фізичними та юридичними особами прав, свобод чи інтересів яких вона стосується. Ураховуючи, що постанова слідчого про заборону внесення змін до депозитарного обліку прийнята у зв'язку з проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні з метою зупинення руху цінних паперів на депозитарному рахунку окремих осіб, направлена Комісії, у встановленому порядку не оскаржувалась, підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення відсутні.

ВеликаПалата Верховного Суду не погоджується позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо наявності в цій справі виключної правової проблеми та вважає за необхідне зазначити таке.

Предметом розгляду у цій справі є рішення суб'єкту владних повноважень (НКЦПФР) щодо обмеження здійснення операцій у системі депозитарного обліку з цінними паперами окремого випуску окремого емітента - встановлення обмеження на здійснення облікових операцій з усіма цінними паперами окремого випуску, яке здійснюється на визначений строк або до настання певної події. Таке рішення відповідача було прийнято з метою виконання постанови слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України від 03 листопада 2016 року в рамках досудового розслідування.

При цьому, основним доводом щодо протиправності спірного рішення НКЦПФР позивач зазначає відсутність у Комісії повноважень щодо прийняття таких рішень на підставі відповідної постанови слідчого.

Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що згідно з ч. 5 ст. 40 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

За приписами ч. 6, 7 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення, і є обов'язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.

Порядок, строки оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора під час досудового розслідування та на стадії підготовчого провадження у суді визначаються ст. 303-308 КПК України.

Зі змісту вказаних законодавчих норм убачається, що постанова слідчого є обов'язковою для виконання, але може бути оскаржена до слідчого судді, якщо особа вважає її незаконною. За результатами розгляду скарги на постанову слідчого постановляється ухвала слідчого судді, зокрема, про скасування рішення слідчого або про відмову у задоволенні скарги.

Крім того, питання щодо перевірки на предмет законності постанови слідчого, наслідком чого є скасування рішення слідчого або про відмову у задоволенні скарги, не може бути вирішено в рамках адміністративної справи, оскільки віднесено до кримінального судочинства.

Разом з цим, у матеріалах справи відсутні докази щодо визнання незаконною та скасування постанови слідчого у порядку кримінального судочинства, а тому така постанова слідчого підлягає обов?язковому виконанню Комісією.

За усталеною практикою розгляду Великою Палатою Верховного Суду стосовно прийнятності справ на підставі ч. 5 ст. 346 КАС України, наявність у справі виключної правової проблеми має оцінюватися: з урахуванням кількісного та якісного вимірів; з погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; аналіз судової практики не свідчить про наявність протилежних і суперечливих судових рішень та глибоких і довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами.

Однак, жодне із поставлених Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду перед Великою Палатою Верховного Суду проблемних питань не містить виключної правової проблеми. Зокрема, справа може бути вирішена Касаційним адміністративним судом, оскільки у ній відсутні найменші кількісні критеріїв наявності виключної правової проблеми, а саме, велика кількість подібних справ (зокрема, між тими ж сторонами або з однакового предмету спору), які перебувають на розгляді в судах України; відсутні якісні критерії наявності виключної правової проблеми: наявна стала судова практики у застосуванні однієї і тієї ж норми права (ч. 5 ст. 40,ч. 7 ст. 110, ст. 303-308 КПК України, ст. 2, 3, 7 та 8 Закону № 448/96-ВР); відсутні правові висновки суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Суд касаційної інстанції, яким відповідно до ст. 38 Закону № 1402-VIII, ст. 327 КАС України є Верховний Суд, забезпечує сталість та єдність судової практики в порядку та спосіб, визначені процесуальним законом; підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Таким чином, до повноважень Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, серед іншого, належить і вирішення питань про правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, їх тлумачення при вирішенні юридичних спорів в адміністративних справах чи проблем щодо забезпечення захисту прав, свобод або інтересів; реалізація таких повноважень пов'язана з наявністю правових проблем.

Тобто, правовідносини в цій справі, що виникли на стадії касаційного розгляду (неоднакове застосування законодавства при вирішенні спорів щодо законності ухвалення Комісією рішення про зупинення внесення змін до системи депозитарного обліку цінних паперів, емітованих, у тому числі, ПАТ «Актив Груп Консалтинг»), можуть бути вирішені Касаційним адміністративним судом як належним судом.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду вважає, що для повного і всебічного розгляду касаційної скарги ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2018 року, суд касаційної інстанції в межах своєї компетенції повинен визначити: чи діяла Комісія законно в описаній правовій ситуації; чи вправі суд адміністративної юрисдикції оцінювати законність постанови слідчого, яку той прийняв під час досудового розслідування в конкретному кримінальному провадженні; чи вправі адміністративний суд визнавати протиправним рішення і присуджувати до виконання суб'єкту владних повноважень примус (обов'язок) критично ставитися до постанови посадової особи правоохоронного органу, обов'язкової до виконання, на предмет її законності і у зв'язку із цим за наслідками такої оцінки не виконувати її; чи може оскарження рішення НКЦПФР, в основі якого лежить виконання обов'язкових вимог постанови слідчого про вчинення певних дій, реально захистити майнові права позивача; чи обмежений позивач у захисті від стверджуваного ним порушення свого права на майно чи майнові права з огляду на зміст та суть чинників, які їх порушують; чи існує заборона, обмеження чи будь-які інші фактори, що не дають вдатися до дієвого й належного способу захисту порушено права.

За таких обставин Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вказані вище питання можуть бути вирішені в межах касаційного розгляду цієї справи Верховним Судом у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, а тому висновок про передачу даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, є необґрунтованим.

Відповідно до ч. 6 ст. 347 КАС України, якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об'єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала.

Керуючись ст. 347 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання дій та рішення протиправними, скасування рішення - повернути для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Саприкіна

Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко

С. В. Бакуліна Н. П. Лященко

В. В. Британчук О. Б. Прокопенко

Д. А. Гудима Л. І. Рогач

В. І. Данішевська О. М. Ситнік

О. Р. Кібенко В. Ю. Уркевич

В. С. Князєв О. Г. Яновська