Справа № 807/292/18
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2019 року

Київ

справа №807/292/18

адміністративне провадження №К/9901/118/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М., розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргуОСОБА_2
на постановуВосьмого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2018 (колегія у складі суддів: Р.П. Сеник, Л.П. Іщук, Я.С. Попко)
у справі № 807/292/18
за позовомОСОБА_2
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області
третя особа Виноградівська міська рада Закарпатської області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.12.2017 №, складене Головним управлінням ДФС у Закарпатській області (далі - ГУ ДФС).

Обґрунтовуючи позов вказав, що правових підстав для винесення відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення, яким збільшено податкове зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2017 рік, не було з таких підстав. По-перше - рішення надіслане тільки в грудні 2017 року, хоча договір оренди землі вважається припиненим з 07.11.2014 у зв'язку з припиненням державної реєстрації його як фізичної особи-підприємця; по-друге - цілісний майновий комплекс (далі - ЦМК), що розташований на земельній ділянці, яка перебувала в оренді позивача, проданий 21.10.2015, ОСОБА_3.

Ухвалою суду першої інстанції від 17.05.2018 Виноградівська міська рада Закарпатської області залучена до розгляду справи як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.08.2018 (Головуючий суддя - Ващилін Р.О.) позов задоволений, у зв'язку із тим, що позивач не є платником визначеної йому оренди за землю за 2017 рік, так як ще в 2015 році ним відчужено третій особі ЦМК, який розташований на земельній ділянці, що є об'єктом орендної плати.

Натомість, суд апеляційної інстанції, постановою від 04.12.2018 рішення суду першої інстанції скасував, у задоволені позову відмовив. Мотивуючи свою постанову, суд зауважив, що позивач не повідомив орган місцевого самоврядування про розірвання чи зміну умов договору оренди землі, на час реалізації ЦМК третій особі в 2015 році, що розміщений на такій землі, як-то вимагають положення такого договору. Тому саме позивач є боржником за умовам такого договору оренди і зобов'язаний платити по ньому суми, визначені ГУ ДФС спірним рішенням.

Не погоджуючись з рішеннями суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам позовних вимог. При цьому також вказує про неправомірність суттєвого завищення розміру орендної плати, визначеної відповідачем у оскаржуваному податковому повідомленню-рішенні, за умови, що такий розмір є сталим і передбачений договором оренди, який укладеним між ним та третьою особою.

Від відповідача відзиву на касаційну скаргу відповідача не надходило, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи й правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ГУ ДФС на підставі отриманих від Виноградівської міської ради відомостей стосовно переліку орендарів, з якими укладено договори оренди землі комунальної або державної власності станом на 01.02.2017, та нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.12.2017 №, яким ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов'язання за платежем «Орендна плата з фізичних осіб» за 2017 рік у розмірі 168510,24 грн.

Не отримавши позитивного результату, під час оскарження податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку, позивач звернувся до суду, де суд апеляційної інстанції визнав його законним в силу наведених вище обставин.

Однак Верховний Суд не погоджується із такими висновками суду апеляційної інстанції, виходячи із наступного.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно із підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За правилами пункту 287.7 статті 287 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125 і 126 цього Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

У відповідності до статті 7 Закону України «Про оренду землі» від 06.101998 №161-XIV до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Із установлених попередніми судами обставин справи вбачається, що 12.12.2008 між Виноградівською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до предмету якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для комерційної діяльності.

Згідно пункту 2 договору оренди об'єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 0,5106 га. Пунктом 14 договору оренди передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для обслуговування майнового комплексу в АДРЕСА_1. Вказаний договір оренди укладено строком на 49 років.

В подальшому майновий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 0,5106 га з кадастровим номером НОМЕР_1, яка перебувала в оренді ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі від 12.12.2008, був відчужений на підставі договору купівлі-продажу майнового комплексу від 21.10.2015, укладеного між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець).

Суд першої інстанції також вірно встановив, що позивач листом, адресованим міському голові м. Виноградів, повідомив, серед іншого про факт відчуження майнового комплексу, розташованого на орендованій земельній ділянці, згідно з договором купівлі-продажу від 21.10.2015, новим власником якого є ОСОБА_3. Також проінформовано, що земельною ділянкою з моменту відчуження майнового комплексу не користується.

У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 08.06.2016 (справа №21-804а16) та постанові від 12.09.2017 (справа №21-3078а16).

Отже, до нового власника об'єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов'язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно.

Суд вважає безпідставними посилання суду апеляційної інстанції на обставини невнесення змін до укладеного між позивачем та третьою особою, радою договору оренди земельної ділянки, на якій розташований відчужений ЦМК, як на підставу для продовження обов'язку позивача по сплаті орендної плати за таку ділянку, оскільки наведене не звільняє нового власника від обов'язку сплати податку (орендної плати) за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ним майно.

Підсумовуючи викладене, суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що судом апеляційної інстанції помилково скасовано рішення суду першої інстанції, яке прийнято на підставі повного та всебічного дослідження обставин справи з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Зважаючи на викладене, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а помилково скасоване рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

2.Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2018 скасувати та залишити в силі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.08.2018.

3.Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П.Юрченко
Л.І. Бившева
Т.М. Шипуліна
Судді Верховного Суду