Справа № 420/1625/19
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1625/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 (65102, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (65003, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Чорноморського козацтва, будинок 95; ) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у виплаті пенсії за період з 01.06.2018р. по 30.11.2018р. в сумі 25177,68 грн., яке оформлене листами № 423/А-5 від 07.12.2019р., №20/А-5 від 25.01.2019р., зобов'язання виплатити пенсію, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про відмову ОСОБА_1 у виплаті пенсії за період з 01.06.2018 р. по 30.11.2018р. в сумі 25177,68 грн., яке оформлене листами № 423/А-5 від 07.12.2019р., №20/А-5 від 25.01.2019р.;

зобов'язати Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (ідентифікаційний код 40388751) виплатити пенсію за період з 01.06.2018 р. по 30.11.2018 р. в сумі 25177,68 грн. ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1;

допустити негайне виконання рішення щодо виплати недоотриманої пенсії за минулий час у межах стягнення пенсії за один місяць у розмірі 4326,33 грн. відповідно до ст. 371 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та був вимушений покинути місто Луганськ у зв'язку з проведенням антитерористичної операції, переїхавши спочатку до м. Словянськ, а згодом до м. Одеси. Після переїзду позивач став на облік як внутрішньо переміщена особа та у серпні 2018 р. звернувся до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі із відповідною заявою про отримання пенсії, однак пенсію отримав лише у січні 2018 р. Пенсія за період з 01.06.2018 р. по 30.11.2018 р. з незрозумілих причин не виплачена. На звернення позивача щодо виплати боргу за вказаний період повідомлено, що заборгованість виникла в зв'язку з тривалим переданням пенсійної справи. Посилаючись на положення постанови Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016р., відповідач зазначив, що заборгованість буде виплачено лише після прийняття окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Позивач, посилаючись на правову позицію Верховного Суду у справі № 428/6579/17, вказав, що надана відповідачем відповідь не містить передбачених ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстав припинення виплати пенсії, відтак посилання відповідача на норми вказаної Постанови є безпідставними та такими, що порушують його право на соціальний захист.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Самойлюк Г.П. від 22.03.2019р. відкрито провадження в адміністративній справі, визначено, що розгляд справи з урахуванням положень ст. 263 КАС України буде здійснюватись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 15.04.2019 р. (вх. № 13511/19), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що за приписами пп. 5 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати припиняються у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Пенсійна справа позивача взята на облік з 01.12.2018р., в матеріалах справи наявна копія довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції. Після надходження заяви позивача про виплату пенсії відповідачем до Управління соціального захисту населення Суворовського району м. Одеси направлено запит щодо підтвердження фактичного місця проживання заявника. Після надходження відповіді виплату пенсії поновлено з 01.12.2018р. При цьому зазначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Оскільки станом на теперішній час не затверджено окремого порядку здійснення виплат за минулий період, виплата заборгованості буде проведена після його затвердження. Відтак, відповідач вважає, що ним дотримано вимоги чинного законодавства, що свідчить про безпідставність позовних вимог. Також зазначено, що невиплата суми пенсії за минулий період не належить до періодичних платежів, в зв'язку з чим відсутні підстави для застосування в даному випадку норм ст. 371 КАС України.

Ухвалою суду від 17.04.2019 р. у задоволенні клопотання Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін відмовлено.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 16-18).

Відповідно до інформації, зазначеної у довідці № від 07.09.2018р., позивач є внутрішньо переміщеною особою, фактичним місцец проживання/перебування ОСОБА_1: АДРЕСА_1

Згідно протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради №18/н від 20.09.2018р., підтверджено факт проживання позивача за вказаною адресою.

Позивач є інвалідом ІІ групи та оримує пенсію за інвалідністю згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та деяких інших осіб». Пенсійна справа позивача перебуває на обліку в Суворовському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі.

Згідно матеріалів справи, пенсію позивачу було виплачено до 31.05.2018р. включно.

Згідно розпорядження Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 28.11.2018р. позивачу поновлено виплату пенсії з 01.12.2018р.

07.12.2019р. (вих. № 423/А-5) Суворовським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі за результатами розгляду звернення позивача щодо пенсійного забезпечення повідомлено, зокрема, що доплату за період з 01.06.2018 р. по 30.11.2018 р. в сумі 25177,68 грн., яку позивачем не отримано, буде виплачено у разі відповідного фінансування (а.с. 23).

25.01.2019р. (вх. № 20/А-5) Суворовським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі за результатами розгляду звернення позивача повідомлено, зокрема, що у січні поточного року, позивачем отримано пенсію в сумі 4326,33 грн., суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період обліковуються в управлінні та будуть виплачені на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (а.с. 24).

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Статтею 1 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2 ст. 4 Закону № 1706-VII).

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (ч. 1 ст. 5 Закону № 1706-VII).

Водночас, ст. 14 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, слід дійти висновку, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Статтею 12 Закону №1706-VII визначені підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення (абз. 7 ч. 1 ст.12 Закону №1706-VII ).

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (абз. ч. 1 ст. 12 Закону №1706-VII ).

Згідно з п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 р. (далі - Порядок № 365), соціальні виплати припиняються у разі:

1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;

2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї;

3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;

4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених ст.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб";

5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Отже, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що орган Пенсійного фонду України має право припинити виплату пенсії особі виключно з підстав передбачених законом.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 р. у справі № 243/6956/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (ч.5 ст. 242 КАС України).

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 р. у справі №428/6624/17 (адміністративне провадження № К/9901/3256/17).

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що припинення виплати пенсії позивачу здійснено не у спосіб, передбачений Законом №1058-IV, та з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 13 березня 2018 року (справа №235/4162/17), 20 березня 2018 року (справа № 234/2389/17), а також у рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі №805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18).

Відповідачем пенсія за вказаний період нарахована у повному обсязі, однак не виплачена з посиланням на постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. №335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365», суд вважає позицію відповідача неприйнятною, виходячи з наступного.

Так, за змістом конституційних норм (ст.ст. 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймалось.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, суд звертає увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Підсумовуючи вищевикладене, з урахуванням ч. 2 ст.9 КАС України, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування рішення Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про відмову ОСОБА_1 у виплаті пенсії за період з 01.06.2018 р. по 30.11.2018р. в сумі 25177,68 грн., яке оформлене листами № 423/А-5 від 07.12.2019р., №20/А-5 від 25.01.2019р.; зобов'язання Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.06.2018 р. по 30.11.2018 р. в сумі 25177,68 грн.

Крім того, позивач просить звернути рішення до негайного виконання в межах одного місяця.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.371 КАС України, суд який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні суду звернути до негайного виконання рішення: у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Враховуючи, що в даному випадку судом не ухвалено рішення про стягнення певних сум з відповідача, відсутні підстави для звернення до негайного виконання цього рішення суду.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 263, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (65003, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Чорноморського козацтва, будинок 95; ) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у виплаті пенсії за період з 01.06.2018р. по 30.11.2018р. в сумі 25177,68 грн., яке оформлене листами № 423/А-5 від 07.12.2019р., №20/А-5 від 25.01.2019р., зобов'язання виплатити пенсію, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про відмову ОСОБА_1 у виплаті пенсії за період з 01.06.2018 р. по 30.11.2018р. в сумі 25177,68 грн., яке оформлене листами № 423/А-5 від 07.12.2019р., №20/А-5 від 25.01.2019р.

Зобов'язати Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (65003, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Чорноморського козацтва, будинок 95; ) виплатити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) пенсію за період з 01.06.2018 р. по 30.11.2018 р. в сумі 25177,68 грн. (двадцять п'ять тисяч сто сімдесят сім гривень 68 коп).

Рішення може бути оскаржено до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П'ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Г.П. Самойлюк

.