Справа № 820/5075/16
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 р.Справа № 820/5075/16
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків, повний текст складено 15.11.18 року по справі № 820/5075/16

за позовом ОСОБА_1

до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області третя особа Міністерство економічного розвитку і торгівлі України

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 30.06.2016 року № 229/П-1303, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку в розмірі 25 000,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує, при прийнятті податкового повідомлення-рішення податковим органом має використовуватися інформація про автомобілі, яка отримана від Мінекономрозвитку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду. Зазначає, що при визначенні середньоринкової вартості транспортного засобу обов'язковою складовою формули є коефіцієнт коригування ринкової ціни залежно від пробігу транспортного засобу (співвідношення нормативного і фактичного). Законодавство не містить правового механізму встановлення фактичного пробігу автомобіля. В той же час, постанова Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66, якою була затверджена Методика, набрала чинність 19.02.2016 року, що унеможливлює виконання приписів пунктів 4, 13 Методики у встановлені в ній строки. Також посилається на те, що в матеріалах справи взагалі відсутня інформація про розмір середньоринкової вартості транспортного засобу позивача, та докази, що вона становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати. Посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 року по справі № 820/5075/16 та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи викладені в апеляційній скарзі суперечать фактичним обставинам справи, а постанова суду першої інстанції винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки VOLVO, модель XC 90, 2015 року випуску, об'єм двигуна 1969, тип палива дизель, державний номер НОМЕР_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, наявної в матеріалах справи.

Київською об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області було винесено податкове повідомлення-рішення № 229/П-1303 від 30.06.2016 року, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по платежу «транспортний податок» на суму 25 000,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 2016 рік автомобіль позивача - VOLVO модель XC 90 підпадав під визначення об'єкта оподаткування транспортним податком з фізичних осіб за 2016 рік в розумінні п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).

Станом на 01.01.2016 року мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 1 378,00 грн (ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік»). Отже, 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 року складали 1 033 500,00 грн.

Таким чином, об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році були легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500,00 грн та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об'єму циліндрів двигуна, типу пального (абз.2 п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України).

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального.

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66, відповідно до положень пункту 2 якої середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 року № 403 (Офіційний вісник України, 2013 року, № 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 3 Порядку № 403 встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: С ср = Ц н х (Г / 100) х (1 ± (Г к / 100), де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Г к - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства (п. 4 Порядку № 403).

Згідно п. 5 Методики, ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об'єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація.

Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.

Пунктом 6 Методики визначено, що аналогічними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: тип кузова (седан, універсал тощо); призначення (дорожні, позадорожні); тип двигуна (бензиновий, дизельний тощо); робочий об'єм двигуна; привод тягових коліс (передньоприводні, задньоприводні, повноприводні); тип коробки переключення передач; габаритні розміри; комплектація.

Пунктом 8 встановлено, що у разі коли неможливо визначити ціну ідентичного нового автомобіля в Україні (немає необхідних довідкових даних) допускається використання даних щодо аналогічних автомобілів.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (п. 13 Методики в редакції чинній на час спірних правовідносин).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (п. 14 Методики в редакції чинній на час спірних правовідносин).

Аналіз наведених положень Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу.

Обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про автомобіль позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі № 813/3965/17.

Відповідно до п. 267.1.1., п. 267.2.1. ст. 267 Податкового кодексу України ( в редакції чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою віднесення автомобілю позивача, до об'єктів оподаткування, передбачених ст. 267 Податкового кодексу України був лист Мінекономрозвитку від 22.02.2016 року № 3252-08/4797-03 та доданий до нього лист з інформацією щодо автомобілів, середньоринкова вартість яких розрахована на основі даних ДП «Держзовнішінформ» за офіційними прайс-листами дилерів (а.с. 142-145).

Відповідно до відповіді Мінекономрозвитку № № 3252-08/4797-03 від 22.02.2016 року, згідно з п.п. 267.2.1. п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України та Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66, для цілей віднесення легкових автомобілів до обєкту оподаткування транспортним податком у 2016 році Мінекономрозвитку на підставі даних ДП «Держзовнішінформ» було розраховано середньоринкову вартість автомобілів, подало ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі-Інформація), та забезпечено роботу офіційного веб-сайту. Враховуючи, що 1 000 куб.см є еквівалентом 1 літру, а тому об'єм циліндрів двигуна автомобілю 1 969 куб.см з урахуванням заокруглення до найближчого основного розряду дорівнює 2,0 літра відповідно. Згідно з інформацією середньоринкова вартість легкового автомобілю марки VOLVO, модель XC 90, 2015 року випуску, становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2016 року.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що автомобіль позивача є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році, що доводить правомірність винесеного спірного податкового повідомлення-рішення № 229/П-1303 від 30.06.2016 року.

Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції не погоджується, оскільки технічні характеристики автомобіля, зазначеного у вказаному переліку, не співпадають з технічними характеристиками автомобіля позивача.

Так судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копія якого наявна в матеріалах справи, позивач є власником автомобіля марки VOLVO, модель XC 90, з об'ємом циліндра двигуна 1 969 куб.см., рік випуску 2015, а відповідно до листа Мінекономрозвитку щодо визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля № 3252-08/4797-03 від 22.02.2016 року розрахунок проведено щодо автомобіля VOLVO, модель XC 90, з об'ємом циліндра двигуна 2,0 куб.см.

Об'єм циліндрів двигуна автомобілів позивача є іншим, ніж визначений Міністерством економічного розвитку і торгівлі України у вищевказаному переліку.

Разом з тим, в листі Мінекономрозвитку щодо визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля № 3805-05/43493-05 від 04.10.2018 року, Мінекономрозвитку зазначено, що 1 000 куб.см є еквівалентом 1 літру, а тому об'єм циліндрів двигуна автомобілю 1 969 куб.см з урахуванням заокруглення до найближчого основного розряду дорівнює 2,0 літра.

Колегія суддів зазначає, що в листі Мінекономрозвитку щодо визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля не вказано на наявність норми закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, з якого б вбачалася можливість застосування приблизного (заокругленого) показника об'єму циліндрів двигунів автомобілів, які визначені в переліку, затвердженому Мінекономрозвитку.

Підстави застосування приблизного (заокругленого) показника об'єму циліндрів двигунів автомобілів, нормами закону не обґрунтовані.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Новік проти України» (18.12.2008 року) Суд зробив висновок, що «надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля».

У справі «Щокін проти України» Суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, по-перше, в зв'язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим, та, відповідно, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не була дотримана вимога законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

В даному випадку, судова колегія вважає, що у відповідача були відсутні будь-які підстави для додаткового трактування критеріїв необхідних для визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, оскільки щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщує Перелік автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який містить такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального.

Тобто, податковий орган, отримавши від законодавця вичерпний перелік технічних характеристик, необхідних для надання автомобілю статусу об'єкта оподаткування, був позбавлений необхідності в більш ширшому його тлумаченні. В даному випадку, фактично здійснивши округлення об'єму двигуна автомобіля позивача до іншого показника, податковий орган допустив фактично свавільне втручання у майнові права позивача.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки у переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2016 році автомобілі марки VOLVO, модель XC 90, з об'ємом циліндру двигуна 1 969 куб.см. не вказаний, то транспортні засоби які зареєстровані на позивача не можуть вважатися об'єктами оподаткування транспортним податком в розумінні п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що положення ст. 4 Податкового кодексу України закріплюють низку принципів, які повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов'язок сплати податку. Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (п.п. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 Податкового кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.11. 2018 року у справі № 822/2687/17.

Верховний Суд в даному рішенні прийшов до висновку, що вирішення спору у цій справі на користь платника податків обумовлено як прогалиною у нормативному регулюванні вказаних правовідносин, так і положеннями податкового принципу презумпції правомірності платника податків.

Колегія суддів, враховуючи вищенаведене та те, що транспортний засіб який зареєстрований на позивача не є об'єктами оподаткування транспортним податком в розумінні п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України, вважає, що доводи відповідача та суду першої інстанції про правомірність винесення податкового повідомлення-рішення Київської об'єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області № 229/П-1303 від 30.06.2016 рокує помилковими.

Отже, колегія суддів вважає, що зазначені вище обставини не враховані Київської об'єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області під час винесення оскаржуваних податкових повідомлення-рішення № 229/П-1303 від 30.06.2016 року і відповідно доводи відповідача про його правомірність є помилковими.

Щодо посилань відповідача в відзиві на апеляційну скаргу на те, що в даному випадку не контролюючий орган здійснює округлення показника двигуна, а Мінекономрозвитку, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище, податковий орган, отримавши від законодавця вичерпний перелік технічних характеристик, необхідних для надання автомобілю статусу об'єкта оподаткування, позбавлений необхідності в більш ширшому його тлумаченні. Крім того, колегія судді зазначає, що відповідно до п.п. 267.6.2. п. 267.6. ст. 267 Податкового кодексу України, саме на ДФС України покладається обов'язок щодо прийняття податкового повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що податковий орган отримав інформацію щодо зазначених автомобілів, не з офіційного веб-сайту компетентного органу, а на підставі лист з інформацією щодо автомобілів, середньоринкова вартість яких розрахована на основі даних ДП «Держзовнішінформ» за офіційними прайс-листами дилерів.

Щодо доводів позивача стосовно відсутності підстав для виконання приписів п. п. 4, 13 Методики № 66 з огляду на те, що така Методика набула чинності лише 19.02.2016 року, а тому є неможливим виконання цих пунктів, колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку наведене не може бути підставою для скасування податкових повідомлень - рішень Головного управління ДФС у Харківській області, оскільки відповідно до п.п. 267.6.2. п. 267.6. ст. 267 Податкового кодексу України, саме ДФС України повинно прийняти податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та надіслати платнику податку до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

І саме прийняття такого податкового повідомлення-рішення впливає на права та обов'язки позивача в сфері оподаткування.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 року по справі № 820/5075/16 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 30.06.2016 року № 229/П-1303, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку в розмірі 25000 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 22.04.2019 року