Справа № 120/1284/19-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

17 квітня 2019 р. Справа № 120/1284/19-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Дончик В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до майора поліції ОСОБА_2 управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України ОСОБА_3 про встановлення відсутності компетенції та визнання дій неправомірними

в с т а н о в и в :

12 квітня 2019 року до ОСОБА_2 окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в якій він просить:

- встановити відсутність компетенції у майора поліції ОСОБА_2 управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України ОСОБА_3 щодо здійснення контролю та перевірки своєчасності подачі Декларації за 2017 рік ОСОБА_1;

- визнати неправомірними дії майора поліції ОСОБА_2 управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України ОСОБА_3 щодо здійснення контролю та перевірки своєчасності подачі Декларації ОСОБА_1 за 2017 рік та складання за результатами здійсненого контролю та перевірки своєчасності подачі Декларації протоколу від 31.10.2018 №22/2018 про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене частиною першою статті 172-6 КУпАП.

У відповідності до пункту 4 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Ознайомившись з матеріалами, вважаю, що зазначена позовна заява не підсудна ОСОБА_2 окружному адміністративному суду та підлягає передачі до іншого адміністративного суду, виходячи з наступного.

Розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів визначає стаття 20 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, пункт 3 частини 2 статті 19 КАС України визначає, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.

В своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначав, що 31.10.2018 року майором поліції ОСОБА_2 управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України ОСОБА_3 відносно нього було складено Протокол №22/2018 про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією, передбачене ч. 1 статті 172-6 КУпАП.

В подальшому, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.11.2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито, в зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 172-6 КУпАП.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в даному адміністративному позові ОСОБА_1 зазначає, що у відповідності до Закону України "Про запобігання корупції" №1700, у відповідача відсутні повноваження щодо контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Натомість такими функціями, відповідно до Закону №1700, наділені виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, яким відповідач не являється.

Крім того, позивач вказував на порушення відповідачем вимог ч. 1 ст.256 КУАП під час складання самого протоколу, а саме:

- в порушення п.п. 8 розділу II Порядку оформлення протоколів про адміністративні правопорушення та внесення приписів Національним агентством з питань запобігання корупції, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 09.06.2016 № 58, протокол про адміністративне правопорушення складений не на бланку Національного агентства;

- порушено строки, передбачені для складання протоколу про адміністративні правопорушення, ч. 3 ст. 38 КУпАП;

- відсутні особисті та контактні дані осіб, які зазначені свідками у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення.

З огляду на вищенаведене, ОСОБА_1 вважає, дії відповідача в частині здійснення перевірки щодо несвоєчасної подачі ним до офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції декларації за 2017 рік неправомірними, у зв'язку з відсутністю компетенції у відповідача, як суб'єкта владних повноважень для здійснення контролю та перевірки, за результатами якої відповідач незаконно склав Протокол №22/2018 про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, за ч. 1 статті 172-6 КУпАП.

В своєму позові позивач не вказує які саме порушуються його права оскаржуваними діями відповідача, окрім як неправомірністю складання протоколу про адміністративне правопорушення.

У відповідності до частини 1 ст. 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Положеннями ст. 278 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відтак, слід констатувати, що передумовою даного адміністративного позову є правовідносини щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в межах яких він і оскаржує дії відповідача.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що відповідність та законність дій щодо складання протоколу відповідачем має оцінюватись судом (суддею), до повноважень, в т.ч. юрисдикційно та предметно, якого віднесено розгляд матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Частиною 2 статті 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Враховуючи, що предметом даного адміністративного позову є правовідносини щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 окружний адміністративний суд, в силу положень п. 1 ч. 1 ст. 20 та п. 3 ч. 2 ст. 19 КАС України, не є "судом, встановленим законом", а відтак позбавлений можливості вирішувати питання, як щодо підсудності даної справи адміністративній юрисдикції, так і щодо відкриття провадження у справі, в зв'язку із порушенням правил предметної підсудності.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів є підставою для скасування судового рішення.

Визначаючись щодо процесуальних підстав для передачі справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 29 КАС України, суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи те, що предметом оскарження є дії відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відтак, справа предметно підсудна місцевому загальному суду як адміністративному, а тому вважаю за необхідне передати дану адміністративну справу на розгляд до Вінницького міського суду Вінницької області як адміністративному, за місцем проживання позивача.

Керуючись ст.ст. 29, 248, 256 КАС України, суд -

у х в а л и в :

Передати матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до майора поліції ОСОБА_2 управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України ОСОБА_3 про встановлення відсутності компетенції та визнання дій неправомірними на розгляд до Вінницького міського суду Вінницької області (вул. Грушевського, 17, м. Вінниця, Вінницька область, 21050), як адміністративного.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Дончик Віталій Володимирович