Справа № 348/454/19
Суддя: Міськевич О. Я.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/454/19

15 квітня 2019 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

секретаря судового засідання: Нагорняк Г.М.

з участю позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Івано-Франківськ, третя особа: поліцейський роти № 1 взводу № 1 УПП в м. Івано-Франківськ ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції м. Івано-Франківськ, третя особа: поліцейський роти № 1 взводу № 1 УПП в м. Івано-Франківськ ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 201414 від 18.02.2019 року, складеною поліцейським роти № 1 взводу № 1 УПП в м. Івано-Франківськ ОСОБА_2, його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП за те, що він 18.02.2019 року близько 03 год. 45 хв. в м. Івано-Франківськ по вул. Петлюри керував автомобілем НОМЕР_1, на якому був неосвітлений номерний знак в темну пору доби, та на нього накладено штраф в розмірі 170,00 гривень.

З постановою він не погоджується, вважає, що вона прийнята з порушенням норма матеріального та процесуального права.

Так, під складення постанови інспектором не було складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення.

Крім того, під час винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності було порушено передбачені чинним законодавством права громадянина України.

Всупереч ст. 251 КУпАП не було надано достатніх та допустимих доказів вчинення ним правопорушення та не доведено його вину.

Одним із таких доказів є протокол про вчинення правопорушення, якого поліцейським не складено. Також він не мав належної можливості надати відповідні пояснення. Крім того, було порушено його право на правову допомогу.

Також зазначає, що під час складання постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності поліцейським не було чітко зазначено, який саме пункт Правил дорожнього руху ним нібито було порушено. Будь-яких свідків які б могли підтвердити вчинення ним правопорушення не було. До постанови не додано жодного доказу в розумінні ст. 251 КУпАП, а відсутність таких доказів свідчить про недослідження обставин справи.

За даних обставин тільки думка поліцейського слугує підставою для винесення постанови та притягнення його до адміністративної відповідності

У даному випадку працівником поліції допущено ряд порушень вимог чинного законодавства та допущено його довільне трактування.

Окрім цього зазначає, що ним перед початком руху було провірено технічний стан транспортного засобу та справність зовнішніх світлових приладів автомобіля. Про те, що на його автомобілі був неосвітлений номерний знак, він не знав. Він пояснив інспектору, що коли виїжджав, освітлення номерного знака працювало.

Однак інспектор не взяв до уваги його пояснення та виніс відносно нього постанову про адміністративне правопорушення.

Про несправність транспортного засобу він дізнався лише після його зупинки. Таким чином вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Вважає дії інспектора незаконними, а винесену постанову в справі про адміністративне правопорушення такою, що не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню.

21.03.2019 р. від представника відповідача - Управління патрульної поліції в Івано-Франківської області поступив відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що вважає вимоги позивача безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню.

Так, 18.02.2019 року екіпаж патрульної поліції «Ясень-021» в складі поліцейського взводу № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області ДПП молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 та поліцейського взводу №1 роти №1 Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_3 під час патрулювання м. Івано-Франківська, близько 03 год. 45 хв., побачили транспортний засіб - Лада 111, д.н.з. НОМЕР_2, на якому був неосвітлений номерний знак в темну пору доби, що під керуванням водія ОСОБА_1 рухався по вул. Петлюри, чим порушив п. 2.9 (в) ПДР.

Тому поліцейські на виконання вимог п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» зупинили даний транспортний засіб у звязку з порушенням водієм Правил дорожнього руху.

Після зупинки автомобіля патрульний поліцейський підійшов до водія, представився та проінформував його про причину зупинки, а саме: про заборону керування транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений в темну пору доби, що вказано в п. 2.9. (в) ПДР. Почувши від патрульного поліцейського причину зупинки, позивач вийшов з транспортного засобу, оглянув номерний знак та визнав, що підсвітка номерного знака не працює.

В подальшому, після інформування позивача про причину зупинки, патрульний поліцейський відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», що надає право поліцейському вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення, пред'явив законну вимогу до водія про пред'явлення документів, передбачених п. 2.1 (а), (б), (ґ) ПДР.

Позивач в зухвалій формі відмовлявся пред'являти вище вказані документи, мотивуючи це тим, що патрульний поліцейський не мав законних прав на перевірку документів, при цьому в чергове визнавав факт, що підсвітка номерного знаку не працює.

Відповідно до ст. 279 КУпАП, патрульний поліцейський, як посадова особа органу Національної поліції, має право розглядати справи про адміністративні правопорушення зазначені у ст. 222 КУпАП, в т.ч. за ч.ч. 1, 2, 3, 5, 6 ст. 121 КУпАП. Тому встановивши факт вчинення гр. ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений у темну пору доби, чим порушено п. 2.9 (в) ПДР, патрульний поліцейський оголосив про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачене ч. 6 ст.121 КУпАП щодо ОСОБА_1, при цьому зазначив, що ведеться відео фіксація процессу.

Після оголошення про початок розгляду справи патрульний поліцейський зачитав позивачу права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП., після чого позивач, скориставшись своїми правами, надав усні пояснення.

Інспектором після розгляду адміністративної справи винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 201414 від 18 лютого 2019 року з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу 170 грн. та оголошено її зміст, повідомлено про порядок її оскарження та виконання.

В подальшому позивач на місці отримав копію постанови.

Стосовно пояснень позивача щодо не складення інспектором протоколу про адміністративне правопорушення зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 та ч. 5 ст.258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених ч.ч. 1 та 2 цієї ж статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення як про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ст. ч. 6 ст.121 КУпАП.

За ч. 6 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, -тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тому адміністративне стягнення у вигляді штрафу 170 грн. є правомірним, застосоване до позивача у межах санкції статті.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу - безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення чи винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються, за винятком випадків спрощеного провадження, у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконання посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів над іншими, додержанні законності. До того ж, посадова особа керується своєю правосвідомістю. Це є дуже важливим чинником у вирішенні питання про оцінку доказів, адже правосвідомість - це ставлення особи до права, його ролі у суспільстві.

Патрульним поліцейським, як посадовою особою УПП в Івано-Франківській області ДПП, було розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено Постанову в межах Івано-Франківської області, а саме за місцем вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення Постанови відбулося відповідно до вимог чинного законодавства.

Також слід зазначити, що в заявленому позові позивач не вказує будь-яких заперечень щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Враховуючи вище вказане, постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

На підставі наведеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених в адміністративному позові, просить суд визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського роти № 1 взводу № 1 Управління патрульної поліції України в Івано-Франківській області ОСОБА_2 від 18.02.2019 року серії ВР № 201414 про накладення на нього штрафу в сумі 170 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи в його відсутності.

Суд, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 72-74 КАС України, і на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до наступного висновку.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ч. 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення визначено главою 22 КУпАП, а процедура оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначена Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом МВС України від 07.11.2015 р. № 1395.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначено Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 зі змінами і доповненнями (надалі «Правила дорожнього руху»).

Частиною 6 ст. 121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, перевернутим чи неосвітленим, тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно вимог ст. 283 КУпАП визначено вимоги до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення. В тому числі, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення, дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В судовому засіданні встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення серії ВР № 201414 від 18.02.2019 року підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності стало те, що останній 18.02.2019 року близько 03 год. 45 хв. в м. Івано-Франківськ по вул. Петлюри керував автомобілем НОМЕР_1, на якому був неосвітлений номерний знак в темну пору доби, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Даний протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог ст. 256 КУпАП.

Так, згідно норм КУпАП притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обовязковими елементами якого є: обєкт, обєктивна сторона, субєкт, субєктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Правопорушення вважається вчиненим за наявності вини як у формі умислу, так і необережності. Недоведеність суб'єктивної сторони складу правопорушення тягне за собою закриття провадження у справі.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було проведено без встановлення належних та допустимих доказів щодо наявної обізнаності позивача за тих умов щодо неосвітленості номерного знака. Навпаки, як вказує позивач, перед виїздом він перевіряв справність автомобіля та зовнішніх освітлювальних приладів, все працювало справно, а поломка сталась під час руху автомобіля.

Крім того, з огляду на наявні у справі матеріали суд вважає, що стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів та перед судом не доведено, що розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності проводився з дотриманням норм, передбачних ст.ст. 268, 280 КУпАП, не надано доказів, що при розгляді справи поліцейський повідомив позивача про можливість відкладення справи для того, щоб скористатися правовою допомогою, порушивши його права на звернення за правовою допомогою, також, не виявив обставини, які виключають адміністративну відповідальність, пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також не були з'ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такого не вбачається також і з самого змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Такі невідповідності з боку відповідача вказують на порушення прав позивача, що вказують на протиправність дій, яка не може створювати та не породжує законних юридичних наслідків у вигляді оскаржуваної постанови.

З досліженого в судовому засіданні відеозапису, наданого представником відповідача, який міститься на компакт-диску "DVD-R", неможливо достовірно встановити, чи дійсно на зупиненому автомобілі неосвітлювався номерний знак, кому саме працівник поліції оголошував про розгляд справи про адміністативне правопорушення, чи ознайомлював працівник поліції водія з матеріалами справи та вручав йому постанову про адміністративне правопорушення, оскільки вказані обставини на відеозаписі чітко не відображено, не видно номерного знаку автомобіля та обличчя водія в момент розгляду справи про адміністативне праворушення.

Тому даний відеозапис не може бути належним, допустимим та беззаперечним доказом вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Таким чином, з урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, відповідачем не доведений, оскільки відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, крім постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї Постанови № 14 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

При винесені постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачем не було встановлено всіх фактичних даних справи, не у повному обсязі досліджені обставини справи, не з'ясовано, чи було взагалі вчинено адміністративне правопорушення.

Фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення, не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 р. у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 у справі «Лавенте проти Латвії» показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Всі вище наведені порушення з боку відповідача, на думку суду є підставами для скасування оскарженого рішення посадової особи.

Із зазначеного вище вбачається, що оскаржувана постанова винесена відповідачем з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, передбачених статтею 268 КУпАП.

Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.

За цих обставин, суд вважає, що підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності не має, а тому його адміністративний позов підлягає до задоволення.

Із оскаржуваної позивачем постанови вбачається, що вона винесена 18.02.2019 року, а за захистом своїх прав позивач звернувся в суд 22.02.2019 року, тому відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України строк звернення до адміністративного суду ним не пропущено.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.38, 268, 283 КУпАП, ст.ст.5-10, 241-243, 246, 250, 268-270, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Івано-Франківськ, третя особа: поліцейський роти № 1 взводу № 1 УПП в м. Івано-Франківськ ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовільнити.

Постанову поліцейського роти № 1 взводу № 1 Управління патрульної поліції України в Івано-Франківській області ОСОБА_2 від 18.02.2019 року серії ВР № 201414 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 170 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в строк, визначений ч. 4 ст. 286 КАС України.

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст рішення

виготовлено 19.04.2019 року