Справа № 160/474/19
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2019 року Справа № 160/474/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій, -
17.01.2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просить:
- стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати у розмірі 1 921,00 грн., що складаються з сплаченого судового збору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2019 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.02.2019 року о 11:20 год. (т. 1 а.с. 2).
Усною ухвалою суду від 11.02.2019 року, із занесенням до протоколу судового засідання, у підготовчому засіданні оголошено перерву до 25.02.2019 року о 11:20 год., для надання сторонам часу для ознайомлення з відзивом та додатковими поясненнями (т. 1 а.с. 74-75).
Усною ухвалою суду від 25.02.2019 року, із занесенням до протоколу судового засідання, у підготовчому засіданні оголошено перерву до 15.03.2019 року о 10:40 год., для надання представником відповідача детального розрахунку нарахування заборгованості (т. 1 а.с. 79-80).
У підготовчому засіданні 15.03.2019 року усною ухвалою суду, із занесенням до протоколу судового засідання, оголошено перерву до 02.04.2019 року о 15:30 год., у звязку з задоволенням клопотання представника позивача про оголошення перерви (т. 1 а.с. 115-116).
Усною ухвалою суду, із занесенням до протоколу судового засідання, від 02.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті в той самий день в даному судовому засіданні (т. 1 а.с. 128-131).
У судовому засіданні 02.04.2019 року усною ухвалою суду, із занесенням до протоколу судового засідання, оголошено перерву до 09.04.2019 року о 13:00 год., для надання представником відповідача додаткових заперечень у справі (т. 1 а.с. 128-131).
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з підстав, зазначених у позові.
08.02.2019 року представником відповідача подано письмовий відзив на позов, у якому у задоволенні позову просила відмовити повністю, посилаючись на те, що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року. Проведеною перевіркою встановлено порушення вимог законодавства, зокрема, в частині безпідставного та неправомірного декларування витрат у розмірі 782 597,73 грн., у звязку з тим, що витрати на утримання, технічне обслуговування і ремонт вантажного автомобіля не включаються до складу витрат, повязаних з провадженням господарської діяльності, чим порушено вимоги п.п. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України. На підставі акта перевірки податковим органом сформовано оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) та винесено рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Оскаржені рішення та вимогу представник відповідача вважає законними, обґрунтованими та прийнятими відповідно до вимог діючого законодавства.
Представник відповідача в судовому засіданні обставини, викладені у відзиві на позов підтримала, проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі.
Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_5 зареєстрований 20.12.1995 року виконавчим комітетом Криворізької міської ради та перебуває на обліку в Криворізькій північній ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
Перевіркою встановлені порушення:
- п. 51.1 ст. 51, абз. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями), податкові розрахунки за формою 1-ДФ за І кв. 2015 року, ІV кв. 2016 року, І кв. 2017 року, ІІІ кв. 2017 року надані з помилками та з недостовірними відомостями;
- пп. 2 п. 1 ст. 7 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», в результаті чого донараховано єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2016 рік у сумі 69,35 грн. та за 2017 рік 94 409,14 грн.;
- п. 1.2 п. 16-1 прим. 1 підр. 10 р. ХХ, ст.. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого донараховано військового збору за 2016 рік в сумі 4,73 грн. та за 2017 рік 11 821,56 грн.;
- п. 198.5 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями), в частині не включення до складу податкового зобовязання сум від товарів/послуг, що не використовуються у господарській діяльності, чим занизив показник обсягу постачання у 2016 році на суму 315 грн. (ставка 20%), у 2017 році на суму 5 507 грн. (ставка 20%), в результаті чого занижено до сплати суми податку на додану вартість: листопад 2016 року 63 грн., січень 2017 року 55 грн., лютий 2017 року -122 грн., березень 2017 183 грн., квітень 2017 року 167 грн., червень 2017 року 420 грн., серпень 2017 року 13 грн., вересень 2017 року 58 грн., листопад 2017 року 83 грн. Всього за період 2016-2017 роки 1 164 грн.;
- п. 201.1 п. 201.2 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями), в частині відсутності реєстрації податкових накладних, що вимагає п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України.
На підставі вказаного акта перевірки від 24.10.2018 року контролюючим органом прийняті:
- рішення № НОМЕР_2 від 12.11.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 9 454,78 грн.
Не погодившись з прийнятими вимогою та рішенням позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою з вимогою переглянути та скасувати вимогу та рішення від 12.11.2018 року.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення контролюючим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій від 12.11.2018 року
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України).
Підпунктом 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
У відповідності до п.162.1 ст. 162 ПК України, платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
За приписами норм п. 44.1 та п. 44.3 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).
Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
В розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
При цьому, згідно із п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704 (далі - Положення), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).
Аналіз викладених норм Закону № 996-ХІV та Положення свідчить про те, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені ч.1, ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV, повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.
Порядок оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців визначений ст. 177 ПК України.
Згідно із п. 177.2 ст. 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.
Пунктом 177.4 ст. 177 ПК України визначено перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування.
Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Згідно до пп. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця:
- витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем;
- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;
- документально не підтверджені витрати.
Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Таким чином, за приписами Податкового кодексу України підставами для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.
Як встановлено в ході перевірки та зафіксовано у акті, позивач у 2017 році безпідставно та неправомірно задекларував витрати у розмірі 782 597,73 грн., у звязку з тим, що витрати на утримання, технічне обслуговування і ремонт вантажного автомобіля не включаються до складу витрат, повязаних з провадженням господарської діяльності, чим порушено вимоги п.п. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.
Також, згідно первинних документів та даних ЕРПН фізична особа-підприємець ОСОБА_5 в 2016-2017 роках закуповував бензин. Постачальником бензину є ПАТ «Укррнафта», ТОВ «Стейт Оіл», ТОВ «Болонья компані».
Однак, в ході перевірки встановлено, що в 2016-2017 роках бензин не використовувався у господарській діяльності, а використовувалось дизельне паливо. Підприємцем не доведено повязаність із господарською діяльністю витрати на бензин, у звязку з чим позивачем у 2016 році завищено витрати на 315,23 грн. та у 2017 році на 5 506,40 грн., чим порушено вимоги п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України.
Разом з тим, під час розгляду справи судом встановлено, що у період, який перевірявся, фізична особа-підприємець ОСОБА_5 здійснював свою підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування. Основним видом економічної діяльності є вантажний автомобільний транспорт.
Реальність придбання запчастин, технічне обслуговування транспортних засобів та їх подальше використання для здійснення підприємницької діяльності підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку, копії яких містяться в матеріалах справи, а саме: договорами, видатковими накладними, рахунками-фактурами, актами надання послуг, актами здачі-прийому робіт та рахунками на оплату, які оформлені належним чином та були надані позивачем до перевірки.
Отже, витрати фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на придбання запчастин та ремонт транспортних засобів є документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними із господарською діяльністю фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 з надання транспортних послуг.
Щодо посилання контролюючого органу в акті перевірки на те, що транспортні засоби, які використовуються позивачем у господарській діяльності, відносяться до основних засобів подвійного призначення суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» транспортний засіб загального призначення - транспортний засіб, не обладнаний спеціальним устаткуванням і призначений для перевезення пасажирів або вантажів (автобус, легковий автомобіль, вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу).
Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачає такий вид транспортних засобів, як спеціалізований, що не відноситься до транспортних засобів подвійного призначення та, зокрема, й під визначення «вантажний автомобіль».
Так, транспортний засіб спеціалізованого призначення - це транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, інвалідів, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).
Також, наступний перелік транспортних засобів, що відносять до вантажних автомобілів та спеціалізованих автомобілів, встановлений у Державному класифікаторі України «Класифікація основних фондів», затвердженому Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації №507 від 19.08.1997 року.
Відповідно до якого до вантажних автомобілів відносяться:
- 210201 автомобілі вантажні вантажопідйомністю до 3,5 т.;
- 210202 автомобілі вантажні вантажопідйомністю від 3,5 до 5 т.;
- 210203 автомобілі вантажні вантажопідйомністю від 5 до 12 т.;
- 210204 автомобілі вантажні вантажопідйомністю від 12 до 20 т.;
- 210205 автомобілі вантажні вантажопідйомністю більше 20 т.;
- 210209 автомобілі вантажні інші.
до спеціалізованих автомобілів відносяться:
- 210301 тягачі дорожні;
- 210304 автобурові (деррік-крани);
- 210305 машини пожежні;
- 210306 автомобілі для перевезення рідких будівельних матеріалів;
- 210307 автомобілі аварійно-технічної служби;
- 210308 автомобілі-тягачі сідлові;
- 210309 автомобілі спеціалізовані інші.
Крім того, Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені Наказом міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 (далі - Правила) містять в собі чітке визначення видів транспорту та порядок перевезення певних категорій товарів.
Зокрема, розділ перший Правил визначає, що спеціалізований автомобіль - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій; сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.
Як вбачається з договорів надання транспортних послуг, ФОП ОСОБА_5 надавав послуги щодо перевезення вантажу, а саме - пшеничного/житнього борошна безтарним способом, а саме в спеціалізованому автомобільному транспорті.
Отже, транспортні засоби, які використовуються позивачем у господарській діяльності, не є основними засобами подвійного призначення, не відносяться під визначення вантажних автомобілів, а відносяться до спеціалізованих транспортних засобів, що підтверджується також свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів, копії яких наявні в матеріалах справи.
Відповідно п.8. ст.9 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Пунктом 4 ст. 25 вказаного Закону передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
У випадках, зазначених в абзаці дев'ятому цієї частини, орган доходів і зборів також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.
Оскільки, під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем у 2017 році правомірно задекларовані витрати у розмірі 782 597,73 грн., то висновки податкового органу щодо від'ємної різниці між отриманим доходом та понесеними витратами, є не обргунтованими, та такими, що спростовуються встановленими обставинами та матеріалами справи.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1921,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення № НОМЕР_2 від 12.11.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким визначено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 штрафні санкції в розмірі 9454,78 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 19 квітня 2019 року.

Суддя ОСОБА_1