Справа № 2040/6661/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 р.Справа № 2040/6661/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 16.10.18 року по справі № 2040/6661/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якій просив суд:

- прийняти рішення про визнання протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області листом за № Т-2894 /0-2040/0/95-18 від 13.03.2018 року, яким вдруге незаконно відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,2 га. із земель державного резервного фонду, що розташована за межами с. Нікополь на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, та надання її у власність позивачу;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,2 га, із земель державного резервного фонду, що розташована з межами с. Нікополь на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області та надання її у власність ОСОБА_1

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5 Держпром, 1 під., 6 пов.) про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, викладену у листі № Т-2894 /0-2040/0/95-18 від 13.03.2018 року, про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,2 га. із земель державного резервного фонду, що розташована за межами с. Нікополь на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, та надання її у власність позивачу.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,2 га, із земель державного резервного фонду, що розташована за межами с. Нікополь на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області та надання її у власність ОСОБА_1.

Відповідач, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 у справі №2040/6661/18 та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, неповним дослідженням доказів та вивченням фактичних обставин справи, що в свою чергу, призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є органом, уповноваженим відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України та Положення про Головне управління передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб в межах Харківської області. Посилання суду першої інстанції на те, що у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути відмовлено лише у разі, якщо не усунено недоліки на яких було наголошено у попередньому висновку та на те, що повторна відмова не позбавляє розробника проекту землеустрою права усунути недоліки проекту та подати його на погодження є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. Вказує, що висновок суду щодо наявності підстав для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є передчасним, таким, що суперечить нормам матеріального права, а саме ст. ст. 118 ЗК України, пп. 75. 107 Порядку № 1051 та зроблений без належного дослідження доказів та вивчення фактичних обставин справи. Посилається на те, що судом не взято до уваги те, що прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність віднесено до дискреційних повноважень Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. Крім того, зобов'язавши Головне управління прийняти конкретне рішення, судом, фактично, опосередковано прийнято рішення за заявою заявника замість суб'єкта владних повноважень, що є втручанням в діяльність органу виконавчої влади, втручанням в його дискреційні повноваження, а тому є неналежним способом захисту.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що згідно програми "Діловодство спеціалізованого суду" ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому просив суд: визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області листом від 19.08.2017 №Т-22531/0/6-19724/0/21-17 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,2 га, із земель державного резервного фонду, що розташована за межами с. Нікополь на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, та передати ОСОБА_1 зазначену ділянку у власність; зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути мою заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,2 га, із земель державного резервного фонду, що розташована за межами с. Нікополь на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, та передати ОСОБА_1 зазначену ділянку у власність з урахуванням висновків суду по даній справі.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2017 по справі №820/4220/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено у повному обсязі. Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області листом від 19.08.2017 №Т-22531/0/6-19724/0/21-17 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,2 га, із земель державного резервного фонду, що розташована за межами с. Нікополь на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, та надання її у власність ОСОБА_1. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,2 га, із земель державного резервного фонду, що розташована за межами с. Нікополь на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, та надання її у власність ОСОБА_1

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2018р. у справі №820/4220/17 апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області залишено без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2017 року у вказаній справі - залишено без змін. Постанова Харківського окружного адміністративного суду 18.12.2017 року набрала законної сили.

На підставі вказаних вище судових рішень, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 щодо відведення земель ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,2 га, із земель державного резервного фонду, що розташована за межами с. Нікополь на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області та передачі земельної ділянки у власність.

Відповідачем, надано письмову мотивовану відмову останньому у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки згідно з вимогами чинного законодавства.

Згідно з доданим ОСОБА_1 до заяви витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, а також проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вказана земельна ділянка була зареєстрована в Державному земельному кадастрі 08.07.2013 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1, що отримав висновок про погодження проекту землеустрою від 28.03.2013 № 69.

Наказом Відділу Держземагентства у Барвінківському районі Харківської області від 27.02.2014 р. № 9 вказаний висновок було скасовано у зв'язку із допущеними помилками в проекті землеустрою, а саме його невідповідності вимогам Закону України «Про землеустрій». Відповідач зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 зареєстрована в Державному земельному кадастрі з помилками.

Новий висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки виданий Відділом Держземагентства у Барвінківському районі Харківської області 29.09.2015 р. за № е-200(Ф).

За результатами розгляду заяви та наданих документів відповідачем було встановлено, що реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі здійснена раніше, ніж проект землеустрою погоджений територіальним Відділом Держземагенства. що суперечить вимогам п.п. 2 п. 75, п. 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051.

Відповідач зазначає, що в проекті землеустрою наявна відмітка про державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі від 08.07.2013 року, тобто до прийняття наказу Відділом Держземагенства у Барвінківському районі Харківської області в 27.02.2014 № 9 «Про скасування висновків про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» та до отримання висновку Відділу Держземагенства у Барвінківському районі Харківської області про погоджень проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 29.09.2015 року.

Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області було вдруге відмовлено позивачу по справі в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,2 га, із земель державного резервного фонду, що розташована за межами с. Нікополь на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, та надання її у власність, зазначена відмова надана у формі листа за №Т-2894/0-2040/0/95-18 від 13.03.2018 року.

Не погоджуючись із вищевказаною відмовою, позивач звернувся із позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та безпідставності відмови відповідача у затвердженні проекту землеустрою земельної ділянки, що викладена в листі в листі № Т-2894/0-2040/0/95-18 від 13.03.2018 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Положеннями п. 1 ст. 22 ЗК України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (ч. 2 ст. 22 ЗК України).

При цьому, пунктом «а» частини 3 статті 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до положень п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною шостою статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Приписами абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Статтею 20 Закону України "Про землеустрій" визначено, що землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Статтею 30 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому ЗК України, цим Законом.

Частиною 1 ст. 186-1 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч.4 ст. 186-1 ЗК України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (ч.5 ст.186-1 ЗК України).

Відповідно до ч.ч.6,8 ст.186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки. Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Колегія суддів зауважує, що приписами ст. 186 - 1 ЗК України передбачено два альтернативні варіанти рішень у формі висновку, які можуть бути прийняті територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки : про затвердження цього проекту або про відмову в його затвердженні.

Як вбачається з рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі №820/4220/17 у листі №Т-22531/0/6-19724/0/21-17 від 19.08.2017 р. Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області при перевірці проекту землеустрою земельної ділянки вимогам чинного законодавства встановлено наступні невідповідності: склад та зміст проекту не в повній мірі відповідає вимогам ст.50 Закону України "Про землеустрій"; матеріали геодезичних вишукувань необхідно представити відповідно до Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98), затвердженої наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру при Кабінеті Міністрів України від 09.04.1998р. №56, затвердженого в Міністерстві юстиції України 23.06.1998 №393/2833; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) привести у відповідність до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України від 18.05.2010 №376. Для виправлення вказаних невідповідностей, згідно з вимогами ст. 28 Закону України "Про землеустрій", необхідно звернутися до розробника документації із земель.

Тобто, відповідач не зазначає, що реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі здійснена раніше, ніж проект землеустрою погоджений територіальним Відділом Держземагенства, що суперечить вимогам пп. 2 п. 75, п. 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051.

Крім того, в листі №Т-22531/0/6-19724/0/21-17 від 19.08.2017 р. відповідач також повідомив, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 зареєстрована в Державному земельному кадастрі з помилками. Новий висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки виданий Відділом Держземагентства у Барвінківському районі Харківської області 29.09.2015 за № е-200(Ф).

Відповідно до пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2015 (далі - Порядок № 1051) державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49 - 54 цього Порядку.

Так, позивачем на виконання положень вказаного порядку та на підставі висновку про погодження проекту землеустрою зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 в Державному земельному кадастрі 08.07.2013.

Крім того, не встановлено та відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що на момент реєстрації вказаної земельної ділянки, висновок про погодження проекту землеустрою від 29.09.2015 р. був скасований.

Також, колегія суддів зазначає, що оскільки земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 уже зареєстрована в Державному земельному кадастрі, підстави для повторного погодження висновку в даному випадку відсутні, а тому доводи відповідача про порушення позивачем порядку реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі є необґрунтованими. Суперечності стосовно реєстрації вказаної земельної ділянки виникли не з вини позивача.

Доводи апеляційної скарги, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є передчасним, таким, що суперечить нормам матеріального права, а саме ст.118 ЗК України, пп. 75. 107 Порядку №1051 та зроблений без належного дослідження доказів та вивчення фактичних обставин справи, є хибними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що необґрунтованості та протиправності відмови Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, викладену у листі № Т-2894 /0-2040/0/95-18 від 13.03.2018 року, про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,2 га. із земель державного резервного фонду, що розташована за межами с. Нікополь на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, та надання її у власність позивачу.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність віднесено до дискреційних повноважень Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, а зобов'язавши Головне управління прийняти конкретне рішення, судом, фактично, опосередковано прийнято рішення за заявою заявника замість суб'єкта владних повноважень, що є втручанням в діяльність органу виконавчої влади, втручанням в його дискреційні повноваження, а тому є неналежним способом захисту, колегія суддів вважає хибними з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зобов'язання відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,2 га, із земель державного резервного фонду, що розташована за межами с. Нікополь на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області та надання її у власність ОСОБА_1 в даному випадку не буде втручанням суду в його дискреційні повноваження, а буде обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, оскільки відповідач протиправно відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб'єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування.

Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов'язаний відновити порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття (рішення Європейського суду з прав людини Олссон проти Швеції від 24.03.1988 року).

Втручанням у дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов'язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб'єкта владних повноважень.

Також, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, надавати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Таким чином, повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

Вказана правова позиція щодо дискреційних повноважень суб'єктів владних повноважень узгоджується з позицією висловленою Верховним Судом в постанові від 18.10.2018 р. по справі 818/1976/17, а також в постанові від 06.03.2019 р. по справі №1640/2594/18.

Враховуючи, що Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області було протиправно відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,2 га. із земель державного резервного фонду, що розташована за межами с. Нікополь на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, та надання її у власність позивачу, викладену у листі № Т-2894 /0-2040/0/95-18 від 13.03.2018 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку єдиним правильним способом захисту порушеного права є зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,2 га, із земель державного резервного фонду, що розташована за межами с. Нікополь на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області та надання її у власність ОСОБА_1.

Однак, колегія суддів наголошує, що прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою ще не є вирішенням питання про передачу земельної ділянки у власність.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що обґрунтованості та правомірності заявлених позивачем вимог, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта щодо правомірності відмови Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, викладену у листі № Т-2894 /0-2040/0/95-18 від 13.03.2018 року, про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,2 га. із земель державного резервного фонду, що розташована за межами с. Нікополь на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, та надання її у власність позивачу є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 року по справі №2040/6661/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя А.М. Григоров
Судді З.Г. Подобайло Л.В. Тацій
Повний текст постанови складено 22.04.2019 року