Справа № 523/17585/18
Суддя: Кисельов В. К.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/523/2/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

за участю секретаря - Дзюба Г.І.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в місті Одеса, справу за адміністративним позовом - ОСОБА_1 до Інспектора 4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Галяс Максима Олександровича, третя особа на стороні відповідача: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, визнання дій противоправними, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до інспектора 4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Галяс Максима Олександровича, третя особа на стороні відповідача: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, визнання дій противоправними. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на наступні обставини.

Так 07.11.2018 року інспектор 4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, лейтенант поліції Галяс Максим Олександрович (далі - Відповідач) виніс постанову про накладення на ОСОБА_1 (далі - Позивач) адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №219184 (далі - Постанова) щодо порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивач стверджує, що про існування даної постанови ОСОБА_1 стало відомо лише 03.12.2018 року під час розгляду Суворовським районним судом м. Одеси складеного, відносно останнього протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №141839 від 07.11.2018 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З метою отримання копії Постанови представник ОСОБА_1 . - ОСОБА_2 звернувся до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, де йому 05.12.2018 року було видано її копію.

ОСОБА_1 з вказаною постановою не погоджується, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так, у Постанові серії ВР № 219184 зазначено, що «06.11.2018 року 23 год. 57 хв. на (в) м. Одеса, вул. Ак. Корольова, б. 62а на закону вимогу не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, чим порушив п.п. 2.4.а. ПДР України».

ОСОБА_1 , приблизно о 23 годині 06.11.2018 р. на автомобілі Lexus RX 350, державний номер НОМЕР_1 прямував по вул. Академіка Корольова.

Біля будинку № 62 по вул. Академіка Корольова він почув сигнал поліцейського автомобіля та зупинився. Після чого до нього підійшли співробітники патрульної поліції.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

Згідно з пп. В п. 2.14 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водій має право знати причину зупинки, перевірки та огляду транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також її прізвище і посаду.

Слід зазначити, що у ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» наведено вичерпний перелік підстав за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський за зобов`язанийпоінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Однак, поліцейські не представившись та не повідомивши підстави зупинки, одразу перейшли до того, що з салону автомобіля ОСОБА_1 доноситься запах алкоголю.

Вимогу Григоращенко повідомити підстави зупинки, співробітниками поліції було проігноровано та ними до нього було висунуто вимогу пред`явити документи на керування транспортним засобом.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 при собі мав всі необхідні документи, як посвідчення водія так і свідоцтво про реєстраціютранспортного засобу.

Проте, Григоращенко повідомив працівникам поліції, що його зупинення без зазначення причини є противоправним та ним будуть надані запитуванні документи лише після виконання останніми вимог ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», нащо йому було повідомлено, що у разі непідкорення, до нього буде застосована сила та його буде затримано.

Після чого, ОСОБА_1 в зухвалій формі було повідомлено, що розберуться з ним у відділенні та застосувавши до нього силу, з використанням спецзасобу - кайданки доставили його до Таїровського відділення Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

По прибуттю до Таїровського відділення Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області працівниками поліції відносно ОСОБА_1 було розпочато складання адміністративних матеріалів, які фактично були оформленні без його безпосередньою участі, всі зауваження залишенні без належного правового реагування.

На підставі викладеного, позивач просить:

1.Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 219184 від 07.11.2018 року, якою на ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП накладено штраф у розмірі 425 грн. та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення.

2.Визнати незаконними дії інспектора 4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Галяса Максима Олександровича щодо адміністративного затримання, застосування спеціальних засобів-кайданків та доставлення до Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Григоращенко Олександрі Вікторовича.

В судове засідання представник позивача подав заяву, згідно якої він просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Інспектор 4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Галяса Максим Олександрович в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Представник Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивача було зупинено, оскільки він перестроюкою в крайні ліву смугу не вмикав світлові покажчики повороту відповідного напрямку.

Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини.

Так, у Постанови серії ВР № 219184 зазначено, що «06.11.2018 року 23 год. 57 хв. на (в) м. Одеса, вул. Ак. Корольова, б. 62а на закону вимогу не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, чим порушив п.п. 2.4.а. ПДР України».

Згідно ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які матеріали і фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

У відповідності до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 07.11.2018 року інспектор 4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, лейтенант поліції Нікуляк Максим Олександрович виніс постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 717746 щодо порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП. Постанові зазначено, що «06.11.2018 23:52:50 м. ОДЕСА ВУЛ. ЛЮСТОРФСЬКА ДОРОГА 170А/ під час перестроювання не скористався світловим показником повороту. /чим порушив п. 9.2.6. ПДР - Порушення попереджувальних сигналів при зміні напряму руху».

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018р. позов ОСОБА_1 до інспектора 4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Нікуляк Максима Олександровича третя особа на стороні відповідача: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення було задоволено, а також було скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №717746 від 07 листопада 2018 року, якою ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , на підставі ч2 ст.122 КУпАП, накладено штраф у розмірі 425 грн. та було закрито провадження по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КпАП України керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ (далі - Закон № 3353-ХІІ) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ №1306 от 10.10.2001 року (надалі - Правила дорожнього руху) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

При цьому, у п. 1.10 Правил дорожнього руху наводиться тлумачення визначення механічного транспортного засобу. Так, механічний транспортний засіб - це транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних в Україні врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 р.

П. 1.5 ст. 1 Закону №1961 визначено, що наземні транспортні засоби - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Також, згідно ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію України» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Судом встановлено, що на вимогу позивача, щодо обґрунтування причини зупинення транспортного засобу під його керуванням, поліцейські не надали вмотивованої відповіді з зазначенням доказів порушення позивачем Правил дорожнього руху.

З рахуванням викладеного суд вважає неправомірною та протиправною вимогу посадових осіб УПП щодо пред`явлення позивачем документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, оскільки у них не було підстав вважати, що позивач вчинив або мав намір вчинити правопорушення.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, суд вважає, що вказані суб`єкти владних повноважень при винесенні рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП про порушення вимог п.2.1 ПДР діяли поза межами вимог чинного законодавства.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 15 березня 2019 року у справі №686/11314/17 (№К/9901/15541/18).

Таким чином, суд вважає, що відсутні належні та допустимі докази факту порушення позивачем вимог ПДР України та, як наслідок, докази вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, що є підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Суд вважає також, що застосування працівникам поліції спеціальних засобів до позивача, а також доставка його до Таїровського відділу поліції є непропорційним щодо виниклих обставин.

В той же час, пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже суд в межах даної справи не уповноважений вирішувати питання щодо визнання незаконним дій працівників поліції.

Судом також встановлено, що позивач не був обізнаний про існування оскаржуваної постанови, так як вона була складена без його участі, при цьому на адресу його проживання (перебування) вищезазначена постанова не надходила.

Так, про існування даної постанови ОСОБА_1 стало відомо лише 03.12.2018 року під час розгляду Суворовським районним судом м. Одеси складеного, відносно останнього протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №141839 від 07.11.2018 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З метою отримання копії Постанови представник ОСОБА_1 . - ОСОБА_2 звернувся до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, де йому 05.12.2018 року було видано її копію.

Вказані обставини підтверджено відсутністю в УПП доказів належного вручення позивачу оскаржуваної постанови та його особистого підпису в ній.

Відповідно до ст. 268 КУАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що інспектор УПП при винесенні оскаржуваної постанови без участі позивача позбавив його права передбаченого ст. 268 КУпАП, що також є підставою для її скасування.

Згідно зі ст. 289 КпАП скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З урахуванням вимог вказаних норм, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на судове оскарження неправомірної постанови, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками (п. 36 рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства"). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (п. 30 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30 травня 2013 року, заява №49069/11).

У статті 1 Конституції Україна проголошується правовою державою, і, як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини та громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя. Зобов`язання держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних і справедливих послуг у сфері юстиції та правосудця закріплено як основоположні принципи в Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безімянная проти Росії» (заява № 21851/03) констатував порушення «самої суті права заявника на доступ до суду», а отже - порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, указавши, що «заявниця опинилася у замкнутому колі, у ситуації, коли внутрішньодержавні суди вказували один на одного і відмовлялись розглядати її справу, зважаючи на нібито обмеження своїх судових повноважень. Внутрішньодержавні суди фактично залишили заявницю у судовому вакуумі без будь-якої вини з її сторони». ЄСПЛ також наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Відповідно до ч. 1-5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд враховує, що відповідачами доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 1 КУпАП, та відзиву на позовну заяву не надано, а можливість збирання нових доказів та подання відзиву після ухвалення постанови що оскаржується, вичерпана, приймаючи до уваги приписи ст. 77 КАС України, суд вважає, що відповідачі визнали позов, а постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Таким чином, обставини адміністративного правопорушення, викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають дійсності та суд вважає, що у позивача відсутня подія і склад правопорушення.

Також, відповідно ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 122, 245, 247, 251, 258 КУпАП ст.ст. 6, 9, 14, 77, 271, 272, 286 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Поновити ОСОБА_1 строк звернення з позовом до інспектора 4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Галяс Максима Олександровича, третя особа на стороні відповідача: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, визнання дій противоправними.

2. Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 219184 від 07.11.2018 року, яка була прийнята інспектором 4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Галяс Максимом Олександровичем щодо ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП, якою накладено штраф у розмірі 425 грн. та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення.

3. В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана до П`ятого адміністративного апеляційного суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя

Повний текст рішення складено 19 квітня 2019 року.