Справа № 553/2929/18
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 р.Справа № 553/2929/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Тацій Л.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Волинської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 13.03.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Парахіна Є.В., м. Полтава, повний текст складено 13.03.19 року по справі № 553/2929/18

за позовом ОСОБА_2

до Волинської митниці Державної фіскальної служби України

про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Ленінського районного суду м. Полтава з адміністративним позовом до Волинської митниці Державної фіскальної служби, в якому просив скасувати постанову заступника начальника Волинської митниці ДФС № 6383/20500/18 від 21.11.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 485 Митного кодексу України на накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а провадження по справі про порушення митних правил закрити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтава позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Волинська митниця Державної фіскальної служби оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не надано належної юридичної оцінки доказам митниці та неповно з'ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору. Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у відповідності до МД № 205090/2018/019090 декларантом (митним брокером) ОСОБА_3 від імені та в інтересах ОСОБА_2 задекларовано транспортний засіб марки "Renault Megane", номер кузова НОМЕР_1. Згідно гр. 9 МД №205090/2018/019090 особою, відповідальною за фінансове врегулювання, визначено ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_3), а згідно гр. 44 вказаної МД разом з декларацією до митного оформлення подано доручення серійним номер №ННВ 051211 від 02.03.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_4 на купівлю на його ім'я за кордоном транспортного засобу. При цьому, вказаним дорученням ОСОБА_2 уповноважував вказану особу на представництво його інтересів у відповідних органах, в т.ч. на підписання від його імені документів, сплату вартості авто, мита та інших необхідних податків та зборів. Відповідно до гр. 22 та гр. 42 вказаної МД вартість даного автомобіля встановлено на рівні 1700 Євро. Проте з документів, надісланих митними органами Литовської Республіки, а саме: експортної декларації MRN № 18LTKR1000EK05C358, рахунку-фактури серії TDT № 03623 від 09.03.2018 року та касового ордеру серії TSC № 0093600 від 09.03.2018 року, встановлено, що ціна, за якою компанією UAB "TD Transport" продано транспортний засіб марки "Renault Megane", номер кузова НОМЕР_1, є значно вищою за ту вартість, яка заявлена в МД №205090/2018/0019090. Так, згідно експортної декларації MRN №18LTKR1000EK05C358 від 09.03.2018 року, рахунка-фактури від 09.03.2018 року № 03623 та квитанції про отримання готівки від 18.03.2018 року № 0093600 продавцем виступає компанія UAB "TD Transport", а покупцем товару - ОСОБА_5. При цьому, вартість транспортного засобу марки "Renault Megane", номер кузова НОМЕР_1, становить 4800 Євро, що підтверджується квитанцією про отримання готівки серії TSC № 0093600 від 18.03.2018 року. Крім того, оплата за транспортний засіб згідно квитанції про отримання готівки серії TSC № 0093600 була здійснена 1и (ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Вказує, що з метою отримання пояснень ОСОБА_2 на його адресу направлявся лист-виклик про необхідність явки до митного органу 23.10.2018, проте він не з'явився і в цей день складений протокол про порушення митних правил № 6383/20500/18 від 23.10.2018 року, копія якого направлялись на адресу ОСОБА_2 листом від 24.10.2018 року. Позивач належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи відносно нього, проте до Волинської митниці не з'явився.

В судове засідання, призначене на 22.04.2019 сторони та їх представники не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання, призначеного на 22.04.2019 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі довіреності від 02 березня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси в усіх уповноважених органах та організаціях незалежно від форм власності та галузевої належності в Україні та за її межами при вчиненні усіх дозволених законодавством дій з питання придбання (купівлі) на його ім'я у будь-якій країні Європи транспортного засобу марки, моделі, а також за ціною та на умовах, які вони попередньо обговорили з ОСОБА_4

З метою реалізації повноважень за вищевказаною довіреністю ОСОБА_4 укладено угоду з ПП "Вест Брок" митним брокером якого - ОСОБА_3 здійснене декларування придбаного ОСОБА_4 для ОСОБА_2 транспортного засобу.

15 березня 2018 року ОСОБА_4 подано до Волинської митниці ДФС митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних з провадженням підприємницької діяльності, відповідно до якої задекларовано автомобіль "Renault Megane", рік випуску - 2012, номер кузова НОМЕР_1, технічний паспорт НОМЕР_2, об'єм двигуна 1461 см.куб., фактура ВІД - 14.03.18 № 15/03, вартість 1700 Євро, колір сірий, дата першої реєстрації 28.11.2012 року.

Митним брокером ОСОБА_3 15 березня 2018 року подано до м/п "Луцьк" Волинської митниці ДФС митну декларацію ІМ40ДЕ № 205090/2018/019090, відповідно до якої задекларовано наступний товар: "автомобіль легковий, призначений для перевезення людей, марка "Renault", модель "Megane", календарний рік виготовлення 2012, модельний рік виготовлення 2012, призначення: пасажирський, номер кузова НОМЕР_1, тип палива дизельний, об'єм двигуна 1461 см.куб., потужність 81 кBт, тип кузова легковий універсал, кількість місць включаючи водія 5, категорія ТЗ за документами виробника МІ, колісна формула 4х2, колір сірий, виробник "Renault", торговельна марка "Renault". Відповідно до рахунку-фактури транспортний засіб слідував з компанії "ROB-CAR Automobile", Aubere Bayreuther Str. 164, 90411 Nurnberg, відповідно до граф 8, 9, 22 митної декларації, одержувач товару - ОСОБА_4, особа, відповідальна за фінансове врегулювання - ОСОБА_2, ціна товару - 1700 Євро.

23.10.2018 року відносно ОСОБА_2 складений протокол про порушення митних правил № 6383/20500/18 за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Відповідно до змісту вказаного протоколу він складений по факту того, що ОСОБА_2, діючи через декларанта (митного брокера) ПП "Вест Брок" громадянку ОСОБА_3 під час митного оформлення транспортного засобу "Renault Megane", номер кузова - НОМЕР_1 за митною декларацією типу № ІМ40ДЕ № UA205090/2018/019090 вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в сумі 29859 грн. 97 коп., тобто заявив у митній декларації неправдиві відомості необхідні для визначення митної вартості самого товару та надав з цією метою органу доходів та зборів документи, що містять такі відомості.

В обґрунтування вказаних висновків у протоколі зазначено, що 21.09.2018 року до Волинської митниці ДФС з ДФС України листом від 17.09.2018 року № 28767/7/99-99-20-02-01-17 надійшло звернення митних органів Литовської Республіки щодо підтвердження факту ввезення на митну територію України та митного оформлення автомобіля марки "Renault", модель "Megane", номер кузова НОМЕР_1 за експортною митною декларацією MRN № 18LTKR1000EK05C358, рахунком-фактурою (Pazyma-Saskaita) серії TDT № 03623 від 09.03.2018 року, рахунком-фактурою (Pinigu Priemimo Kvitas) серії TSC №0093600 від 18.03.2018 року щодо купівлі-продажу даного транспортного засобу.

За результатами проведеного опрацювання вказаного звернення митних органів Литовської Республіки та товаросупровідних документів до нього було встановлено, що автомобіль марки "Renault", модель "Megane", номер кузова НОМЕР_1, був проданий компанією UAB "TD TRANSPORT", V. Boriseviciaus, 4, 68137 Marіjainpole, Литовська Республіка, в адресу фізичної особи - громадянина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, закордонний паспорт НОМЕР_4 за ціною 4800 Євро, що за курсом Національного банку України станом на 15.03.2018 року, тобто на момент митного оформлення товару за митною декларацією типу ІМ40ДЕ № 205090/2018/019090 склало суму 154443 грн. 11 коп.

Відповідно до службової записки відділу адміністрування митних платежів Волинської митниці ДФС від 09.10.2018 року № 1258/03-70-19-02-25, за митне оформлення автомобіля марки "Renault", модель "Megane", номер кузова НОМЕР_1, при його митній вартості у 154448 грн. 11 коп. необхідно було сплатити митні платежі у загальній сумі 55233 грн. 84 коп., тобто різниця між платежами, які було сплачено, і платежами, які необхідно було сплатити, становить 29859 грн. 97 коп.

24.10.2018 року Волинською митницею ДФС за вих. № 4678/03-70-20-04 копію протоколу про порушення митних правил № 6383/20500/18 від 23.10.2018 року за ознаками порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, направлено на адресу ОСОБА_2, у вказаному листі викладено права, передбачені ст. 494, 498 МК України, та проінформовано, що розгляд справи відбудеться 21 листопада 2018 року з 10 год. до 12 год. у Волинській митниці ДФС за адресою: України, Волинська обл., Любомльський район, с. Римачі.

Разом з тим, жодних об'єктивних доказів того, що ОСОБА_2 повідомлявся Волинською митницею ДФС про складання протоколу, запрошувався до митного органу з цією метою та йому було забезпечено право перед складанням протоколу про порушення митних правил надати свої пояснення та реалізувати інші права, гарантовані чинним законодавством, в тому числі право на захист, відповідачем суду не надано. Твердження позивача про те, що він не був обізнаний про складання відносно нього протоколу, не спростовано.

Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 494 МК України, якщо при складенні протоколу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не була присутня, до протоколу вноситься відповідний запис, який підписується посадовою особою органу доходів і зборів, яка склала протокол, та свідками, якщо вони є, після чого один примірник протягом трьох робочих днів надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за повідомленою нею або наявною в органах доходів і зборів адресою (місце проживання або фактичного перебування). Протокол вважається врученим у тому числі у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не перебувала за повідомленою нею або наявною в органах доходів і зборів адресою або місце проживання чи фактичного перебування, повідомлене такою особою, є недостовірним.

Проте, відповідачем не надано суду доказів отримання ОСОБА_2 листа № 4678/03-70-20-04 від 24.10.2018 та, відповідно, копії протоколу про порушення митних правил № 6383/20500/18 від 23.10.2018 і повідомлення про дату та час розгляду справи відносно нього про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 485 Митного кодексу України, як і доказів існування обставин, передбачених в ч. 10 ст. 494 МК України, які дають підстави вважати протокол врученим.

Таким чином, станом на дату розгляду справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, у відповідача були відсутні дані про вручення позивачу повідомлень, а отже обізнаність особи щодо якого розглядалась справа про дату, час і місце її розгляду, що позбавило ОСОБА_2 права надати пояснення і докази відносно питання, права реалізації прав, передбачених ст. 498 МК України.

Відтак, при розгляді справи про порушення митних правил митним органом допущено істотне порушення чинного законодавства та грубо порушено права особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 522 МК України справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468-470, 474, 475, 477-481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.

Згідно ч. 1 ст. 493 Митного кодексу України, провадження у справі про порушення митних правил здійснюють, крім випадків, передбачених частинами другою і третьою цієї статті, посадові особи митниці, в зоні діяльності якої було вчинено або виявлено таке порушення.

21.11.2018 року заступником начальника Волинської митниці ДФС розглянуто справу про порушення митних правил та винесено постанову № 6383/20500/18, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 89579 грн. 91 коп.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що про час і місце розгляду складеного щодо позивача протоколу про порушення митних правил позивач належним чином повідомлений не був, клопотань про перенесення розгляду не подавав. Таким чином, оскаржувана постанова винесена з порушенням права позивача на участь в розгляді протоколу, що відповідно до п.4 ч.1 ст.531 МК України є безумовною підставою для скасування постанови в справі про порушення митних правил. Крім цього, встановлено під час розгляду протоколу про порушення митних правил всупереч положенням ст.492 МК України до уваги брались отримані від литовських митних органів документи без їх перекладу на державну мову, що позбавляло можливості дати оцінку їх змісту і дає підстави для їх визнання недопустимими доказами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 ст. 458 МК України визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Положеннями ст. 486 МК України визначено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція статті 485 МК України встановлює, що відповідальність настає, за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

За положеннями статті 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення суб'єктивна сторона даного правопорушення характеризується лише умисною формою вини, тобто особа, яка вчиняє такі дії, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Однак матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій передбачених диспозицією статті 485 МК України.

Як встановлено матеріалами справи, підставою для складання протоколу про порушення митних правил та головним доказом для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за передбачене ст. 485 МК України правопорушення, було отримання від Литовських митних органів експортна митна декларація MRN № 18LTKR1000EK05C358, рахунок-фактура (Pazyma-Saskaita) серії TDT № 03623 від 09.03.2018 року та рахунок-фактура (Pinigu Priemimo Kvitas) серії TSC № 0093600 від 18.03.2018 року, за даними яких автомобіль марки "Renault", модель "Megane", номер кузова НОМЕР_1, проданий компанією UAB "TD TRANSPORT", Литовська Республіка, в адресу фізичної особи - громадянина ОСОБА_5 за ціною 4800 Євро, тоді як відповідно до ІМ40ДЕ № 205090/2018/019090 від 15.03.2018 року та поданих разом з нею товаросупровідних документів він слідував з компанії "ROB-CAR Automobile", Німеччина, одержувач - ОСОБА_4, особа, відповідальна за фінансове врегулювання - ОСОБА_2, ціна товару - 1700 Євро.

Між відомостями цієї експортної декларації і наданими для митного оформлення транспортного засобу на території України документами дійсно є невідповідності щодо вартості транспортного засобу. Однак, сама по собі експортна декларація доводить лише факт початку процедури оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Литовській Республіці.

З отриманих від литовських митних органів експортної декларації та рахунків-фактур вбачається що покупцем транспортного засобу був ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в цих документах не фігурують. Доводи відповідача про вчинення ОСОБА_2 порушення митних правил ґрунтуються виключно на припущеннях, що в силу ст. 62 Конституції України є неприпустимим, оскільки жодними належними і допустимими доказом не підтверджені.

Волинська митниця ДФС, взявши до уваги єдиним і беззаперечним доказом документи литовських митних органів, не перевірила обставин завершення експорту товару; для усунення всякого роду сумнівів не вчинила запитів відповідним компаніям, які зазначені як відправники товару в документах Литовської Республіки та документах, поданих до митного оформлення декларантом ПП "Вест Брок" - митним брокером ОСОБА_3

Самі по собі документи митних органів Литовської Республіки не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами походження та вартості товару та, відповідно, не доводять наявність у діях особи, що подавала митну декларації до митних органів України умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів в повному обсязі шляхом надання неправдивих відомостей щодо відправника, одержувача товару та його вартості.

При цьому, митниця під час розгляду справи про порушення митних правил жодним чином не обумовила підстав надання переваги в доказовій силі документам Литовської Республіки, аніж тим, що подані до митного оформлення на Волинській митниці ДФС.

Отже, факт придбання автомобіля саме у компанії "ROB-CAR Automobile" за 1700 Євро не спростований.

Крім того, суд вважає непереконливими висновки, щодо наявності ознак правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, саме в діях ОСОБА_2

Матеріали справи свідчать про те, що позивач з метою придбання автомобіля дав відповідне нотаріально посвідчене доручення гр. ОСОБА_4, який вступав у правовідносини з декларантом ПП "Вкст Брок", а оформлення митної декларації здійснювала безпосередньо митний брокер ОСОБА_3, яка особисто вносила відомості до ІМ40ДЕ № 205090/2018/019090 від 15.03.2018 року, подавала їх разом з іншими товаросупровідними документами до митного органу.

Проте, жодних даних на підтвердження того, що відповідні документи митний брокер отримала саме від ОСОБА_2, останній брав будь-яку участь у перевезенні автомобіля через митний кордон України, оформленні митної декларації, визначенні його вартості та сплаті митних платежів, не встановлено.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність наявності в діях ОСОБА_2 складу порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та безпідставність притягнення позивача до відповідальності постановою заступника начальника Волинської митниці ДФС № 6383/20500/18 від 21.11.2018 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням права позивача на участь в розгляді протоколу, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 531 МК України є безумовною підставою для скасування постанови в справі про порушення митних правил.

Доводи відповідача не доводять протиправних дій позивача і, в той же час, не спростовують факту придбання автомобіля за ціною, яка була вказана при його митному оформленні.

Такі обставини не були встановлені на час винесення оскаржуваної постанови і в силу ч. 2 ст. 77 КАС України не могли братись до уваги для прийняття цього рішення, в тому числі, і надані відповідачем переклади документів отриманих від литовських митних органів.

Крім цього, під час декларування відповідач, при отриманні документів, які використовує як докази вчинення правопорушення, не звертався до позивача з вимогою надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, які передбачені ч. 3 ст. 53 МК України.

Відповідачем не надано жодного доказу, який би підтверджував недостовірність відомостей, заявлених позивачем в митних деклараціях. Позивачем було пред'явлено до митного оформлення виключно ті документи, які були надані фірмою постачальником товарів. Їх недостовірність чи недійсність відповідачем не доведена.

Відтак, доводи митного органу про існування невідповідності між документами, поданими позивачем Волинській митниці ДФС та експортними митними деклараціями, наданими Литовським митним органом є безпідставними, оскільки така невідповідність, без належних доказів умисного подання позивачем недостовірних документів та відомостей не може бути підставою для прийняття рішення щодо визнання останнього винним у вчинення порушення митних правил.

Згідно статті 526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.

Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

При розгляді вказаної категорії справи, суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання процесуального порядку винесення постанови та з'ясування обставин щодо належного повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Вказані обставини, на думку колегії суддів не дотримані.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що за порушення процедури складання протоколу та винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, не є достатньою підставою для кваліфікації дій позивача, як порушення митних правил, відповідно до ст. 485 МК України.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, у справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у судовому рішенні за результатами розгляду справи обов'язково повинен бути дотриманий критерій переконливості, так як для встановлення обставин у справі при її вирішенні необхідно, щоб докази однієї сторони переконували у наявності цих обставин більше, ніж докази іншої сторони переконували у протилежному.

Аналізуючи наведені вище положення митного законодавства та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорювана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно ч.1ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ч.4 ст. 229, ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 13.03.2019 року по справі № 553/2929/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає згідно вимог ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Тацій
Судді З.Г. Подобайло Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 22.04.2019 року