Справа № 1340/5030/18
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 квітня 2019 року

Київ

справа №1340/5030/18

провадження №К/9901/10103/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

З ухвалених у цій справі судових рішень убачається, що позивач, звернулась до суду з позовом, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №1171 о/с від 09 жовтня 2018 року в частині звільнення з 15 квітня 2017 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 з посади інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України;

поновити ОСОБА_2 на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 15 квітня 2017 року;

стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 вересня 2018 року по дату прийняття рішення у даній справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що нормами спеціального законодавства не врегульовано питання звільнення працівників органів внутрішніх справ, які вагітні та мають дітей віком до трьох років при ліквідації установи, тому при вирішенні цього спору підлягають застосуванню загальні норми трудового законодавства закріплені Кодексом законів про працю України. Вважає, що звільнення без працевлаштування є порушенням встановленого порядку звільнення, що спричиняє відповідальність винної особи згідно з чинним законодавством про працю.

Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 03 грудня 2018 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року, позовні вимоги задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №1171 о/с від 09 жовтня 2018 року в частині звільнення з 15 квітня 2017 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 з посади інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Поновив ОСОБА_2 на посаді інспектора слідчого відділення Городоцького районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 16 квітня 2017 року.

Стягнув з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 9 396,10 гривень з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області подало касаційну скаргу.

11 квітня 2019 року зазначена скарга надійшла до суду касаційної інстанції.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і статті 13 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п'ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Своєю чергою, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах "а"-"в" пункту 2 частини п'ятої статті 328 КАС України. Посада публічної служби, яку обіймав позивач та у зв'язку з поновленням на якій виник цей спір, не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище в розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 КАС України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року у справі № 1340/5030/18 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

Н. А. Данилевич