Справа № 120/1323/19-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2019-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Вінниця

19 квітня 2019 р. Справа № 120/1323/19-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Сало Павло Ігорович, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1), поданої від імені та в інтересах ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2), до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

17.04.2019 до суду надійшла позовна заява за підписом ОСОБА_1, подана від імені та в інтересах позивача ОСОБА_2, про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо не прийняття рішення про надання або мотивованої відмови в наданні позивачу дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром 2,0 га на території Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки :03:000:0682 (загальна площа земельної ділянки 96,0799 га), та зобовязання відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації на вищевказану земельну ділянку, з покладенням на начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в порядку судового контролю обовязку подати звіт про виконання судового рішення протягом пятнадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Ознайомившись з позовною заявою і доданими до неї матеріалами, приходжу до висновку, що позовну заяву належить повернути особі, яка її подала, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 171 КАС України передбачено, що після одержання позовної заяви суддя зясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161, 172 цього Кодексу, та чи має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником).

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також субєкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Частиною другою статті 43 КАС України визначено, що здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обовязки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Згідно з ч. 1 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

В силу положень частини першої та другої статті 57 КАС України представником в суді може бути адвокат або законний представник. У справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.

Вказані норми процесуального закону кореспондуються з положеннями статті 131-2 Конституції України, згідно з якою виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

При цьому, як визначено підпунктом 11 пункту 16-1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, представництво відповідно до статті 132-2 цієї Конституції виключно адвокатами у судах першої інстанції здійснюється з 1 січня 2019 року.

Отже, згідно з приписами Основного Закону та Кодексу адміністративного судочинства України починаючи з 1 січня 2019 року представником фізичної особи в суді першої інстанції може бути виключно адвокат, за винятком здійснення представництва інтересів такої особи у справах незначної складності.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом (ч. 5 ст. 12 КАС України).

Частиною шостою статті 12 КАС України передбачено перелік категорій справ незначної складності для цілей Кодексу адміністративного судочинства України. Такими справами є справи щодо:

1) прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище;

2) оскарження бездіяльності субєкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію;

3) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

4) припинення за зверненням субєкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців;

5) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо вїзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію;

6) оскарження рішення субєкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

7) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях субєкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження;

8) типові справи;

9) оскарження нормативно-правових актів, які відтворюють зміст або прийняті на виконання нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним і нечинним повністю або в окремій його частині;

10) інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження;

11) перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Водночас згідно з ч. 1 ст. 259 КАС України клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститися у ній.

Вказане клопотання вирішується судом в порядку, визначеному частинами другою-шостою статті 260 КАС України, застосування яких неможливе винятково до справ, визначених пунктами 1-9 частини шостої статті 12 Кодексу (ч. 7 ст. 260 КАС України).

Встановлено, що позовну заяву від імені позивача ОСОБА_2 підписано іншою фізичною особою (не адвокатом), а саме ОСОБА_1, який на підтвердження своїх повноважень як представника позивача надає суду копію нотаріально посвідченої довіреності від 25.09.2018 (реєстраційний № 5530).

Разом з тим, справа за позовом ОСОБА_2 не належить до категорії тих справ незначної складності, які прямо визначені у пунктах 1-9, 11 частини шостої статті 12 КАС України. Крім того, характер спірних правовідносин, склад учасників справи та предмет доказування однозначно не вказують на малозначність цієї справи, тоді як позовна заява не містить жодних обґрунтувань щодо можливості віднесення судом цієї справи до категорії малозначних, так само як і відсутнє клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За наведених обставин доходжу висновку, що позовну заяву від імені позивача підписано особою, яка не має права її підписувати.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).

У рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обовязком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур), в тому числі вимог стосовно оформлення позовних заяв та інших документів, що подаються до суду. Водночас норми процесуального закону зобовязують представника особи підтвердити суду наявність права вчиняти від імені такої особи певні процесуальні дії, зокрема, подавати позов.

Згідно з позицією ОСОБА_3 Верховного Суду реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником (постанови від 13 березня 2018 року у справі № 914/2772/16; від 21 березня 2018 року у справі № 914/2771/16).

У рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 зроблено висновок, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов'язки.

Відтак обовязок суду перевірити належність повноважень представника на вчинення конкретної процесуальної дії зумовлений, головним чином тим, що такий представник виступає самостійно в суді від імені довірителя (особи, яка відмовилася захищати в суді свої права в порядку самопредставництва) і виконує процесуальні дії виключно в інтересах довірителя, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для нього права та обовязки.

До того ж зазначений підхід також ґрунтується на імперативних вимогах статей 55, 57 КАС України, статей 237, 240 ЦК України і, переважно, спрямований на забезпечення інтересів особи, яка прийняла рішення брати участь у судовому процесі через представника, на гарантування захисту її інтересів цим представником в межах наданих йому повноважень, що, у свою чергу, забезпечує справедливе і ефективне судочинство.

З огляду на викладене суд наголошує на тому, що в силу вимог закону представництво інтересів фізичної особи в суді може здійснюватись виключно адвокатом, крім випадків представництва у справах незначної складності. Водночас справа за позовом ОСОБА_2 не належить до малозначних справ в цілях КАС України, перелік яких наведений у пунктах 1-9, 11 частини шостої статті 12 КАС України. Також відсутні достатні підстави однозначно віднести таку справу до категорії справ незначної складності, тоді як позовна заява не містить обґрунтувань щодо необхідності розгляду судом цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження, тобто як малозначної справи.

Отже, на переконання суду, в цьому випадку повноваження представника позивача не підтверджуються належними документами, а позовну заяву від імені позивача підписано особою, яка не має права її підписувати.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

З огляду на викладене подану до суду позовну заяву належить повернути особі, яка її подала, разом з доданими до неї документами.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 171, 248, 256, 259, 293, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1, подану від імені та в інтересах ОСОБА_2, до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії повернути позивачеві разом з доданими до неї документами.

2. Розяснити позивачу, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала складена та підписана суддею 19.04.2019.

Суддя Сало Павло Ігорович