Справа № 300/604/19
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" квітня 2019 р. справа № 300/604/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Грицюка П.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобовязання до їх вчинення, -
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі - відповідач) про визнання дій неправомірними та зобовязання до їх вчинення.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2019 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.1-2). Також п. 3, п. 4 вказаної ухвали встановлено строк для подання відзиву на адміністративний позов та зобов'язано Косівське ОУПФУ Івано-Франківської області направити на адресу суду належним чином засвідчені матеріали пенсійної справи позивача.
12.04.2019 року ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду зобов'язано Косівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області в термін до 16.04.2019 року, подати суду належним чином засвідчені копії: пенсійної справи ОСОБА_1 та інших документів із зазначенням суми пенсії, яка була призначена позивачу, документів на підставі яких проведені перерахунки та здійснена виплата пенсії, в тому числі матеріали на підставі яких проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2018 року, а саме лист за №749/03 від 17.01.2019 року, роз'яснення Пенсійного фонду України від 08.01.2019 року № 678/02-12 та лист від 01.02.2019 року за № 444/03 (а.с. 37-38).
ОСОБА_1 16.04.2019 року подав до суду відповідь на відзив Косівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (а.с. 43-44).
22.04.2019 року надійшли документи надіслані відповідачем на виконання ухвали від 12.04.2019 року (а.с. 47).
Відповідно до ч.3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.
ОСОБА_1 з 03 лютого 1993 року призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи у відповідності до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
З 01 листопада 2012 року позивачу на підставі статті 27 Закону №2262-XII призначено пенсію по інвалідності ІІ групи, відповідно до розпорядження №115438 від 25.01.2013 року.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі № 340/687/17 від 14.03.2018 визнано не поважними підстави поновлення строку звернення до суду, вказані ОСОБА_1 у заяві від 07.02.2018, а позовну заяву ОСОБА_1 до Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, в частині позовних вимог з приводу визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі щодо обмеження виплати пенсії 10-ма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність з 20 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року, та зобов'язання Косівське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області виплатити нараховані суми пенсії без обмеження 10-ма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність за період з 20 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року та нарахування компенсації втрати частини доходів на недовиплачені суми пенсії за період з 20 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року, залишено без розгляду.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі № 340/687/17 від 14.03.2018 у задоволенні решти заявлених ОСОБА_1 позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.05.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.03.2018 року задоволено частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.03.2018 року скасовано та прийнято нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо обмеження виплати пенсії ОСОБА_1 з 21.06.2017 протиправними. Зобов'язано Косівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області виплатити ОСОБА_1 нараховані суми пенсії без обмеження 10 (десять) прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, з 21.06.2017, з врахуванням проведених виплат пенсії. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Також, 02.05.2018 року Львівським апеляційним адміністративним судом ухвалено постанову у справі № 876/2660/18, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.03.2018 задоволено частково. Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.03.2018 про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог в адміністративній справі №340/687/17 скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі № 340/687/17 від 08.06.2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо обмеження ОСОБА_1 виплати пенсії 10-ма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, з 20 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року. Зобов'язано Косівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області виплатити ОСОБА_1 нараховані суми пенсії без обмеження 10-ма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, за період з 20 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року, з врахуванням проведених виплат пенсії. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі № 876/5003/18 від 12.09.2018 року апеляційну скаргу Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області залишено без задоволення. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.06.2018 року залишено без змін.

Листом від 08.01.2019 року за № 678/02-12 Пенсійним фондом України надано роз'яснення, на запит від 29.10.2018 року № 16483/06 щодо перерахунку та виплати пенсії на виконання рішення суду від 02.05.2018 року по справі № 876/2660/18 (а.с. 71-73).

Позивач 08.02.2019 року звернувся до Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою щодо надання розяснення про причини виплати йому пенсії за лютий 2019 року в сумі 14970 грн з обмеженням 10 прожитковими мінімумами, без врахування постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.05.2018 року у справі № 876/2660/18 (а.с. 10).

Листом за № 22/Т-15 від 11.03.2019 року повідомлено позивача, що подану ним заяву розглянуто та розяснено про проведення розміру пенсії відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.02.2009 року до норм чинного законодавства. Відповідно до резолютивної частини рішення суду зобовязано «виплатити нараховані суми пенсії», а не «виплачувати в подальшому перераховані суми пенсії», тому місячний розмір пенсії позивача становить 14970 грн. Крім того, повідомлено позивача про наявну переплату в сумі 462239,67 грн (а.с. 11).

Не погоджуючись з діями Косівського обєднаного управління ПФУ області щодо виплати пенсії з 01.02.2019 року з обмеженням 10 прожитковими мінімумами, позивач з даним позовом звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом шостим статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до Закону України №3668-VI від 08.07.2011 "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" викладено частину 5 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в наступній редакції: "Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність".

Водночас, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону установлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Законом України №911-VIII від 24.12.2015 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" частину 5 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень".

Пунктом 2 Прикінцевих положень цього Закону передбачено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 "У справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року №2262-XII зі змінами, зокрема: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Свої висновки Конституційний Суд України обґрунтував тим, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п'ятою статті 17 Конституції України, які зобов'язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Положення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зі змінами, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного Рішення, тобто, з 20.12.2016 року.

Відповідно до Закону України №1774-VIII від 06.12.2016 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 01.01.2017, у частині сьомій статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".

Виходячи із системного аналізу наведених норм, суд вважає, що у розглядуваному випадку із моменту запровадження спірного обмеження пенсій величиною 10 (десять) прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", такі не поширювалися на пенсію позивача, яка була призначена до прийняття Закону України №3668-VI від 08.07.2011 "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи".

Подальші законодавчі обмеження пенсії позивача фіксованим розміром 10-ма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, не можуть бути застосовані, оскільки норми частини 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визнані неконституційними з 20.12.2016 року.

При цьому, Законом України №1774-VIII від 06.12.2016 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 01.01.2017, норми частини 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не відновлені, хоча й були фактично внесені зміни стосовно продовження періоду тимчасового обмеження максимального розміру пенсії розміром 10740 гривень.

Також, Законом України №911-VIII від 24.12.2015 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" викладено норми абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №3668-VI від 08.07.2011 "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" в наступній редакції: "Порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам встановлюється законодавством незалежно від дати призначення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання)".

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.05.2018 року встановлено, що на час вступу в дію вказаного Закону позивач не був працюючим пенсіонером, оскільки звільнився з посади судді 25.11.2013 (постанова Верховної Ради України №604-VII від 19.09.2013 "Про звільнення суддів"). ОСОБА_1 з 01.11.2012 року проведено перерахунок пенсії по-інвалідності II групи відповідно до розпорядження №115438 від 25.01.2013 року. Підставою для такого переведення слугували приписи статті 27 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", згідно яких із зміною групи інвалідності, що настала після призначення пенсії, відповідно змінюється і розмір пенсії. Якщо, при цьому, у особи з інвалідністю внаслідок війни здоров'я погіршується у зв'язку із загальним захворюванням, трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, пенсія перераховується за новою групою інвалідності із збереженням її причини. Таким чином, перерахунок пенсії при зміні групи інвалідності не є призначенням пенсії, через що обмеження у виплаті такої не могли застосовуватися до позивача.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

А тому, з урахуванням вказаного, а також враховуючи висновки Львівського апеляційного адміністративного суду, наведені в постанові від 02 травня 2018 року, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення заявленого позову, при цьому належить визнати протиправними дії Косівського обєднаного Управління ПФУ області щодо обмеження виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2019 року; зобов'язати Косівське обєднане Управління ПФУ області проводити виплату позивачу нараховані суми пенсії без обмеження 10 (десять) прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, з 01.02.2019 року, з врахуванням проведених виплат пенсії.

Як наслідок відповідач також протиправно визначив ОСОБА_1 переплату в розмірі 462239,67 грн, як різницю фактично виплаченої суми пенсії без обмеження та розміром суми пенсії з обмеженням 10-ма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність (а.с. 34).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стосовно позовних вимог про виплату компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати суд виходить з того, що питання, пов'язані зі здійсненням такої компенсації, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати".

Відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії): 2) порушення встановлених строків виплати нарахованих сум (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати", Кабінетом Міністрів України 21.02.2001 прийнято постанову №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам.

Отже, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані.

Звідси, вимоги в частині стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати з 01.02.2019 року по день виплати за рішенням суду з огляду на положення норм Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, є безпідставними.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання відповідача подати в установлений судом термін звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Таким чином, вказаною статтею КАС України встановлено право, а не обов'язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов'язати суб'єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо обмеження ОСОБА_1 виплати пенсії 10-ма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, з 01 лютого 2019 року.

Зобов'язати Косівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області проводити виплату ОСОБА_1 нараховані суми пенсії без обмеження 10-ма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, з 01 лютого 2019 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1), вул. Грушевського, 70, смт. Верховина, Івано-Франківська область, 78700;

Косівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (), вул. Незалежності, 26 а, м. Косів, Івано-Франківська область, 78600.

Суддя /підпис/ ОСОБА_2