Справа № 826/12878/18
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.

представник позивача: не з'явився;

представника відповідачів: Тертичного О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Дудник Алли Анатоліївни, Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Дудник Алли Анатоліївни, Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 09 лютого 2018 року за №39603499, яке було прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Дудник Аллою Анатоліївною;

- зобов'язати Департамент з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) провести державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 31,70 кв.м, житловою площею 15,10 кв.м за АТ "Дельта Банк", внести відповідний запис до Державного реєстру прав та надати Витяг із Державного реєстру.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29 квітня 2015 року у справі №754/548/15-ц за Акціонерним товариством "Дельта Банк" визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 31,70 кв.м, житловою площею 15,10 кв.м.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 27.12.2018 р. адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Дудник Алли Анатоліївни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 09 лютого 2018 року №39603499. Зобовязано Департамент з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повторно розглянути подану представником Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заяву про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_3 на підставі заочного рішення Деснянського районного суду міста Києві від 29 квітня 2015 року та ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року у цивільній справі №754/548/15-ц з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем 1 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. Вважає, що судом першої інстанції під час винесення оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, оскільки не взято до уваги положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Так, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії вказаного Закону не підлягає виконанню.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомив. Відзиву на апеляційну скаргу в установлений судом строк подано не було.

Відповідачем 2 відзиву на апеляційну скаргу в установлений судом строк подано не було.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, 29 квітня 2015 року Деснянським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення у цивільній справі №754/548/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 987 494,51 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_4, яка є власністю ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 листопада 2007 року, зареєстрованого в Київському міському БТІ від 20 листопада 2007 року під №474/31992, шляхом передачі квартири у власність Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк".

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року, яка набрала законної сили 21 листопада 2017 року, у цивільній справі №754/548/15-ц внесено виправлення в текст заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 квітня 2015 року, а саме у резолютивній частині рішення зазначено: "в рахунок виконання основного зобов'язання ОСОБА_5 щодо оплати у розмірі 987 494,51 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом - 475 002,81 грн.; сума заборгованості за відсотками - 512 491,71 грн. за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 06 лютого 2008 року, звернути стягнення заборгованості за договором іпотеки № 76582 від 06 лютого 2008 року шляхом передачі Іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем АТ "Дельта банк" на предмет іпотеки, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та є власністю Іпотекодавця на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом, виданого П'ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 16 листопада 2007 року за реєстровим номером 10-1953, зареєстрованого в Спадковому реєстрі 16 листопада 2007 року за №43324456, та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 20 листопада 2007 року за реєстровим номером 474/31992. Предмет іпотеки складається з однієї житлової кімнати. Загальна площа предмета іпотеки становить 31,70 кв.м., житлова плаща становить 15,10 кв.м.

У відповідності до постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року №150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк".

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду, виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 03 серпня 2015 року №147 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" до 02 жовтня 2015 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В. до 02 жовтня 2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року №181 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову В.В. на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно, строк здійснення процедури ліквідації та делегування повноважень ліквідатора Банку продовжено до 04 жовтня 2019 року на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 лютого 2017 року №619.

05 лютого 2018 року представник позивача звернувся до Департаменту з питань державної реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме про проведення державної реєстрації права власності за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" на квартиру АДРЕСА_3 на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 квітня 2015 року у цивільній справі №754/548/1515-ц та ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року у цій же справі.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_6 від 09 лютого 2018 року №39603499 у державній реєстрації права власності на вказану вище квартиру за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" відмовлено з підстав, визначених Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", а також з підстав, що в рішення суду відсутнє положення щодо визнання права власності на квартиру.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що чинним законодавством державний реєстратор не наділений повноваженнями щодо здійснення переоцінки судового рішення, на підставі якого подана заява про реєстрацію права та встановлення того факту, що судове рішення прийнято під час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки це не входить до повноважень державного реєстратора, визначених Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV, а відтак державний реєстратор приймаючи рішення про відмову у державній реєстрації прав вийшов за межі своїх повноважень.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - Закон № 1952-IV), який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, Законом України "Про іпотеку" від 05 червня 2003 року №898-IV (далі по тексту - Закон №898-IV).

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Згідно з положеннями частини 1 статті 4 Закону №898-IV обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Державна реєстрація здійснюється особою, на яку відповідно до законодавства покладені функції щодо державної реєстрації обтяжень нерухомого майна іпотекою (частина 2 статті 4 Закону України від 05 червня 2003 року №898-IV).

Відповідно до частини 1 статті Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Пунктом 1 частини 3 статті 10 Закону № 1952-IV передбачено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Наведене в сукупності свідчить про те, що чинним законодавством України чітко визначено критерії, за якими державний реєстратор має перевіряти відповідність поданих документів вимогам законів, зокрема: щодо дотримання письмової форми правочину, відсутність у документах підчищень та виправлень, розбірливість тексту, відповідність форми встановленим вимогам, визначення факту виникнення у заявника речового права на нерухоме майно або ж його обтяження, а також встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно. Крім того, державний реєстратор перевіряє повноту поданих для проведення державної реєстрації документів.

Даний висновок повністю узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 826/8707/17.

Частиною 1 статті 24 Закону № 1952-IV передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що законодавством регламентовано перелік підстав для відмови у державній реєстрації, який є виключним і не підлягає розширеному тлумаченню.

При цьому, чинним законодавством державний реєстратор не наділений повноваженнями щодо здійснення переоцінки судового рішення, на підставі якого подана заява про реєстрацію права, та встановлення того факту, що судове рішення прийнято під час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки це не входить до повноважень державного реєстратора, визначених Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV.

Так, згідно з положеннями частини 1 статті 27 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Апелянт зазначає, що, приймаючи рішення від 09.02.2019 р. № 3960349, державний реєстратор не перевищила свої повноваження, оскільки вона не надавала оцінку рішенню Деснянського районного суду м.Києва від 29.04.2015 р. по справі № 754/548/15-ц, а виключно зазначила про неможливість його виконання під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В той же час, колегія суддів зауважує, що неможливість виконання судового рішення, зокрема, зупинення, розстрочення чи відстрочення його виконання не може здійснюватися за окремим рішенням державного реєстратора, оскільки законодавець не наділив його такими повноваженнями.

Таким чином, відмова у здійсненні реєстрації права власності можлива лише за наявності судового рішення про зупинення його виконання прийняте в порядку ст. 217 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з положенням статті 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов'язковість судового рішення. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У відповідності до статті 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Перегляд судового рішення у цивільній справі, його скасування можливе лише у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Зважаючи на викладене вище, беручи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів зупинення виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 квітня 2015 року у справі № 754/548/15-ц, колегія суддів вважає, що рішення про відмову у державній реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна за заявою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на підставі заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 квітня 2015 року є протиправним, а відтак, висновки суду першої інстанції стосовно задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 09 лютого 2018 року за №39603499, яке було прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Дудник Аллою Анатоліївною, є обґрунтованими.

Стосовно позовних вимог в частині зобов'язання Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) провести державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 31,70 кв.м, житловою площею 15,10 кв.м за АТ "Дельта Банк", внести відповідний запис до Державного реєстру прав та надати Витяг із Державного реєстру, суд першої інстанції зазначив наступне.

У відповідності до статті 11 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Наведене свідчить про те, що державна реєстрація є дискреційним повноваженням державного реєстратора, яка проводиться відповідно до визначених законом етапів, вчиненню реєстраційних дій передує перевірка поданих документів на їх відповідність вимогам законодавства. При цьому суд не наділений повноваженнями щодо зобов'язання державного реєстратора здійснити державну реєстрацію права за обставин, коли достеменно не встановлено, що всі подані документи належним чином оформлені, а всі етапи їх перевірки - завершені.

Таким чином, з метою захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції вірно зазначив про необхідність зобов'язання відповідача 2 повторно розглянути подану представником ПАТ "Дельта Банк" заяву про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_3 на підставі заочного рішення Деснянського районного суду міста Києві від 29 квітня 2015 року та ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року у цивільній справі №754/548/15-ц з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства, України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, що не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів керуючись ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

О.Є.Пилипенко

Повний текст постанови виготовлено 18.04.2019 р.