Справа № 120/880/19-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 квітня 2019 р. Справа № 120/880/19-а
Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши в письмовому проваджені в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

до: Тульчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, адреса: вул. М. Леонтовича, 51, м. Тульчин, Вінницька область, 23600)

про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Тульчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, дій Тульчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 20.03.2019 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

05.04.2019 року на адресу суду від Тульчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги є безпідставними та не можуть бути задоволені з наступних підстав. Згідно первинних документів, а саме трудової книжки, уточнюючої довідки про підтвердження трудового стажу № 119/КС-621 від 03.08.2018 року, виданої Держаною судноплавною компанією «Чорноморське морське пароплавство», довідки виконавчого комітету Тульчинської міської ради Вінницької області № 02-34-2691 від 27.08.2018 року про фактичне проживання позивача, позивач не має права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку передбаченим п. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ОСОБА_1 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, що підтверджується посвідченням громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю серії НОМЕР_2 , виданим Вінницькою обласною державною адміністрацією 05.12.2006 року.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.11.2006 року по справі № 2о-136 встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тульчина Вінницької області, жителя АДРЕСА_2 , на території зони посиленого радіологічного контролю в м. Тульчині, в період з 1986 року по 1993 рік.

Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Тульчинської міської ради Вінницької області № 02-34-2691 від 27.08.2018 року, ОСОБА_1 , відповідно до рішення суду від 01.12.2006 року по справі № 2о-136, з 26.04.1986 року по 1993 рік та згідно паспорту серії НОМЕР_3 , виданого 22.06.1996 року Центральним РВОМУУМВС України в Одеській області з 03.07.1998 року по даний час зареєстрований та постійно проживає в місті Тульчині, яке відносилось до населеного пункту категорії № 4, яке постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 26.04.1986 року по 31.12.2014 року.

27.08.2018 року позивач звернувся до Тульчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом Тульчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області № 986/13-1-13 від 10.09.2018 року позивача повідомлено, що за наслідком розгляду даної заяви, відповідачем прийнято рішення, оформлене протоколом № 1237 від 27.08.2018 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії. Крім того вказано, що подані заявником документи не підтверджують факт постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, як передбачено п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Як наслідок, станом на 22.07.2018 року, ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку передбаченим п. 2 ст. 55 зазначеного Закону.

За наведених обставин, позивач матиме право на призначення пенсії за віком, після досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме 22.07.2026 року за умови наявності страхового стажу необхідної тривалості.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, з метою захисту своїх прав та інтересів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796).

Статтею 49 Закону №796 визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Так, статтею 14 Закону №796-ХІІ передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Відповідно до ст. 55 Закону №796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у свою чергу, згідно із ст. 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення, зокрема, чоловіками 60 років та наявності відповідного страхового стажу).

Особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше 5 років.

Водночас, обумовлена норма закону передбачає, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058), пенсійний фонд України є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" регулюються Порядком, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1.

Згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документ, який засвідчує особливий статус особи, є посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях №122 від 09 березня 1988 року, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування, (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Вінницькою обласною державною адміністрацією 05.12.2006 року підтверджується факт, що громадянин ОСОБА_1 постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю.

Також, відповідно до копії довідки виконавчого комітету Тульчинської міської ради Вінницької області № 02-34-2691 від 27.08.2018 року, ОСОБА_1 , відповідно до рішення суду від 01.12.2006 року по справі № 2о-136, з 26.04.1986 року по 1993 рік та згідно паспорту серії НОМЕР_3 , виданого 22.06.1996 року Центральним РВОМУУМВС України в Одеській області з 03.07.1998 року по даний час зареєстрований та постійно проживає в місті Тульчині, яке відносилось до населеного пункту категорії № 4, яке постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 26.04.1986 року по 31.12.2014 року.

Окрім того, згідно рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.11.2006 року по справі № 2о-136 встановлено факт проживання ОСОБА_1 на території зони посиленого радіологічного контролю в м. Тульчині, в період з 1986 року по 1993 рік.

Відтак, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що наявні у позивача документи, які знаходяться в матеріалах справи, містять достатньо даних, які вказують на його постійне місце проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Згідно із статтею 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У статті 17 Закону від 23.02.2006 року №3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Складовою принципу верховенства є вимога юридичної визначеності, відповідно до якої остаточне рішення суду не може піддаватись сумніву, а також належне виконання судових рішень проти органів державної влади: «Принцип верховенства права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, який є невід`ємним аспектом всіх статей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зобов`язує державу та будь-який державний орган виконувати судові розпорядження чи рішення, ухвалені проти держави (органу)» (параграф 87 рішення Європейського Суду з прав людини: «Гасан і Чеус проти Болгарії» від 26.10.2000 року).

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню, а також є достатнім доказом в підтвердження тих обставини, що були досліджені.

Відтак, доводи відповідача, наведені у відзиві на адміністративний позов, спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами.

Водночас, суд зауважує, що обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за ст. 55 Закону №796 є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

При цьому, в силу вимог ст. 55 Закону №796 позивач має право на зменшення на 5 років як пенсійного віку, так і страхового стажу.

Тобто, для призначення пенсії на пільгових умовах позивач повинен мати страховий стаж в розмірі 20 років.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами частини другої вказаної статті, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Також, ч. 4 ст. 24 Закону №1058 встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон №1058 набрав чинності 01.01.2004 року, а тому періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004 року.

До 01.01.2014 року порядок та умови обчислення стажу роботи, який дає право на пенсію, визначалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788).

Відповідно до частин 1, 2 статті 56 Закону №1788, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Крім того, згідно з п.п. «а», «ж» ч. 3 ст. 56 Закону №1788, до стажу роботи зараховується: період одержання допомоги по безробіттю; час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

При цьому, за правилами ст. 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як зазначено вище по тексту рішення, згідно з п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

В матеріалах адміністративної справи містяться наступні копії документів, що підтверджують наявний у позивача страховий стаж:

- копія трудової книжки НОМЕР_4 (дата заповнення 25.05.1982 року), в якій наявні записи про роботу позивача у період з 1982 року по 1999 рік;

- копія довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 119/кс-621 від 03.08.2018 року, виданої Держаною судноплавною компанією «Чорноморське морське пароплавство», в якій зазначено, що ОСОБА_1 , виконував роботу плавскладу морського флоту за професією всього 10 років 8 місяців 2 дні.

Одночасно суд зауважує, що будь-яких інших доказів, які підтверджують наявність у позивача страхового стажу в більшому розмірі, учасниками справи надано не надано.

Враховуючи, що станом на 21.07.2018 року (день досягнення віку 55 років) набутий позивачем страховий стаж становить менше 20 років, тому права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з ст. 55 Закону №796 ОСОБА_1 немає.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Таким чином, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні адміністративного позову.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
В задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );
Відповідач: Тульчинське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, адреса: вул. М. Леонтовича, 51, м. Тульчин, Вінницька область, 23600).

Рішення у повному обсязі виготовлене: 22.04.2019

Суддя Чернюк Алла Юріївна