Справа № 520/11667/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 р.Справа № 520/11667/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, повний текст складено 17.01.19 року по справі № 520/11667/18

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд скасувати рішення Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волковим Олександром Юрійовичем про визнання переказу коштів (транзація), здійснений ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" 19.05.2016 року в сумі 63000,00 грн. з при призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором №980-006-000225942 від 21.04.2016р." на рахунок НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) нікчемним; зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича внести зміни та доповнення до Переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом внесення відомостей щодо рахунку НОМЕР_2 ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), а саме 63000,00 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2019р. адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

ОСОБА_1, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції , подала апеляційну скаргу , вважає , що довідка №ЗГ1К/10015 від 02.09.2016р., на яку посилається відповідач, станом на теперішній час позивачу не вручена, як додаток до клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду не додана (про не долучення додатків відповідачем до відзиву та клопотання на адресу позивача зазначалось у відповіді на відзив), про її зміст дотепер не відомо. Харківським окружним адміністративним судом не прийнято до уваги доводи позивача та передчасно винесено ухвалу про залишення позову без розгляду, тому , через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, ухвала Харківського окружного адміністративного суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження її розгляду. Посилається на ухвали інших суддів. Просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2019р. , направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, розглянути справу за її відсутності.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду позов, суд першої інстанції виходив з того , що строк звернення до суду пропущений позивачем без поважних причин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо залишення позову без розгляду, виходячи з наступного.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (п. 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абз. 7 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Відповідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина 1 ст. 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписи абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, положення процесуального закону пов'язують початок перебігу строку звернення до суду або з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, або з дня, коли особа могла дізнатися їх порушення.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 липня 2016 року позивачка звернулася до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» з заявою, в якої просила надати їй інформаційну довідку про стан поточного рахунку НОМЕР_3, відкритого у Публічного акціонерному товаристві «Банк Михайлівський».

У відповідності до наявної в матеріалах справи копії повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» від 18.08.2016 року №3Г -ЕП/354/1 ,яке направлено на адресу позивачки як відповідь на її заяву від 22.07.2016р., останній повідомляв позивача , що зарахування 19.05.2016 року коштів на рахунок НОМЕР_3 з рахунку ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» НОМЕР_4 в сумі 63000,00 грн., що відображене в довідці, є нікчемним правочином в силу положень ст. 215 Цивільного кодексу України та п. 7-9 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». На момент проведення вищезазначеної транзакції ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» не мало в своєму розпорядженні достатньої кількості залишку власних коштів для проведення розрахунків за Договором від 21.04.2016р. Таким чином, на рахунок позивача було безпідставно та в порушення вимог діючого законодавства України зараховано кошти, що належать ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ». Право власності на такі кошти у позивача не виникає, а отже подальше здійснення нею будь-яких дій по розпорядженню коштами, що належать ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», також є нікчемними.

Наведене в сукупності свідчить про те, що починаючи з 2016 року позивачка була повідомлена про нікчемність правочину , укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно - розрахунковий центр», тобто, знала про порушення своїх прав .

Отримання вищевказаного листа та довідки від 18.08.2016 , саме як відповідь на її заяву від 26.07.2016р., підтверджено самою позивачкою у відповіді на відзив (а.с. 35 зворотня сторона), однак , їй було не зрозуміло на підставі якого рішення та у зв'язку з чим здійснені такі висновки про нікчемність та які їх наслідки, тому вважає , що на час отримання (2016р.) нею вказаного листа та довідки було відсутнє порушення прав позивача.

Наведене спростовує доводи апелянта щодо неотримання нею листа та довідки від 18.08.2016р.

З адміністративним позовом до Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 звернулась 19.12.2018 року, про що свідчить відтиск штампу вхідної кореспонденції на позовній заяві.

Тобто, дізнавшись про віднесення трансакції щодо перерахування коштів на суму 63000,00 грн. до нікчемних 19.05.2016 року, ОСОБА_1 не скористалася правом звернення до суду за захистом своїх прав у межах шестимісячного строку, як того вимагають положення ч. 2 ст. 122 КАС України. Наведене, на думку судової колегії, свідчить про правомірність висновку суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання причини пропущення строку звернення до суду поважною та його поновлення.

Колегія суддів звертає увагу на те , що відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 07.02.2019 року у справі №826/15056/16, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об'єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об'єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 року у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 року у справі № 815/91/18.

У рішенні від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід'ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Таким чином, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 року №17-рп/2011 у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов'язується лише з волевиявленням особи. За змістом частини п'ятої статті 6 КАС України особа може відмовитися від реалізації права на звернення до суду, однак не від самого права як такого.

Поряд з іншим, колегія суддів зауважує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Оскільки протягом більше одного року позивачем не ставилося питання щодо правомірності прийнятого Уповноваженою особою рішення та невчинення останньою дій щодо включення позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк Михйлівський», то подання позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин тривалого зволікання із його оскарженням матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об'єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою ст. 123 цього Кодексу.

Посилання на ухвали інших судів до увагу не приймаються , оскільки вони не є рішеннями в розумінні вимог ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" , які враховуються судом при застосуванні таких норм права.

Відтак доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з достатнім обґрунтуванням нормами процесуального права, правильно встановивши обставини справи, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року по справі № 520/11667/18 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Г.Є. Бершов А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 22.04.2019 року