Справа № 9901/577/18
Суддя: Золотніков Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року

м. Київ

Справа № П/9901/577/18

Провадження № 11-941заі18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого Князєва В. С.,

судді-доповідача Золотнікова О. С.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю секретаря судового засідання Мамонової І. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

представники відповідача - Погребняк С. П., Юсип В. В.,

розглянула в судовому засіданні апеляційну скаргу Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП, Комісія)на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 липня 2018 року (судді Смокович М. І., Бевзенко В. М., Білоус О. В., Желтобрюх І. Л., Стрелець Т. Г.) та додаткове рішення цього ж суду від 20 вересня 2018 року у справі № П/9901/577/18 за позовом ОСОБА_3 до КДКП про визнання протиправним і скасування рішеннята

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до КДКП про визнання протиправним і скасування рішення відповідача від 18 квітня 2018 року № 163дп-18 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_3.».

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що оскаржуване рішення КДКП ґрунтується на оціночних судженнях та недостовірних фактах стосовно її професійної діяльності, без посилання на конкретні докази. Позивач як прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях № 0000010, № 0000160, № 0000600, № 0000096, № 0000142, № 0000303, № 0000111, № 0000380, № 0000267, № 0000078, № 0000293, № 0000101, № 0000072, № 0000366, № 0000123, діяла в межах своїх повноважень, і ті вказівки, які вона надавала слідчим, були спрямовані виключно на те, щоб забезпечити повноту досудового розслідування та зібрання достатньої доказової бази з метою повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, як цього вимагають положення частини другої статті 9 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

ОСОБА_3 також вказала, що рішення прокурора вищого рівня за наслідками розгляду скарги за правилами статті 313 КПК України є остаточним та оскарженню не підлягає, тому твердження КДКП про те, що вона не оскаржувала рішень стосовно своєї заміни на іншого прокурора, є безпідставними. Крім того, вона була ознайомлена лише із трьома скаргами працівників Тростянецького відділення поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі - Тростянецьке ВП ГУНП в Сумській області) щодо себе, а про те, що були й інші скарги, її не повідомляли, як і про результати їх розгляду. На думку ОСОБА_3, керівництво Охтирської місцевої прокуратури Сумської області не вживало належних заходів для з'ясування дійсних обставин справ. При цьому усі скарги, за наслідками розгляду яких керівник прокуратури виносив постанову про заміну прокурора у перелічених кримінальних провадженнях, подали працівники Тростянецького ВП ГУНП в Сумській області, що свідчить про намагання керівництва прокуратури у такий спосіб дискредитувати її як прокурора.

Позивач вважає, що Комісія не надала належної оцінки всім обставинам стосовно її дій як процесуального керівника у перелічених кримінальних провадженнях, залишивши поза увагою її пояснення з цього приводу, відтак дійшла необґрунтованого висновку про неналежне виконання нею своїх службових обов'язків, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 43 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Також у позові ОСОБА_3 зазначала, що на засіданні КДКП під час голосування був присутній член Комісії ОСОБА_6, який склав висновок про наявність у діях позивача дисциплінарного проступку, що є порушенням пункту 57 розділу ІІІ Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року (далі - Положення).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 19 липня 2018 року позов задовольнив: визнав протиправним рішення КДКП від 18 квітня 2018 року № 163дп-18 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_3.».

16 серпня 2018 року до Великої Палати Верховного Суду надійшла апеляційна скарга КДКП на вказане судове рішення, на обґрунтування якої Комісія зазначила, що нею ретельно досліджено матеріали дисциплінарної скарги та долучені до неї документи, одержані під час перевірки інші матеріали, у тому числі: пояснення прокурорів ОСОБА_3., ОСОБА_7., ОСОБА_10., ОСОБА_11.; копії наглядових проваджень у зазначених вище кримінальних провадженнях та матеріали службового розслідування щодо прокурора ОСОБА_3.; накази про розподіл обов'язків оперативних працівників Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Сумської області; скарги на дії й бездіяльність прокурора ОСОБА_3.; долучені сторонами під час засідання додаткові матеріали, у зв'язку із чим Комісія дійшла висновку щодо обґрунтованості викладених у скарзі керівника Охтирської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_7 обставин у частині неналежного виконання службових обов'язків прокурором ОСОБА_3. при здійсненні нею повноважень прокурора у кримінальних провадженнях. Рішення, дії та бездіяльність ОСОБА_3 як прокурора у кримінальному провадженні оскаржені в порядку, визначеному статтями 311-313 КПК України, та за результатами розгляду скарг прокурором вищого рівня встановлені допущені позивачем порушення вимог закону та прийняті рішення про її заміну на іншого прокурора. Вказані рішення прокурора вищого рівня у встановленому кримінальним процесуальним законодавством України порядку не оскаржувалися та є чинними.

КДКП вважає безпідставними і такими, що не відповідають дійсності, висновки суду про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення Комісія повинна була не тільки проаналізувати кількість процесуальних рішень керівника (як прокурора вищого рівня) і законні підстави їх прийняття, але й інші обставини, за яких їх було прийнято. Суд помилково констатував порушення вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), оскільки рішення Комісії було прийнято з дотриманням принципів обґрунтованості, безсторонності, добросовісності, розсудливості та пропорційності.

На думку скаржника, суд при прийняті оскаржуваного рішення не врахував, що причиною вчинення дисциплінарного проступку є безвідповідальне ставлення ОСОБА_3 до вимог Закону № 1697-VII, КПК України та підзаконних нормативно-правових актів при здійсненні повноважень процесуального керівника у кримінальних провадженнях. Зазначене й було підставою для притягнення прокурора ОСОБА_3. до дисциплінарної відповідальності на підставі пункту 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду при розгляді цієї справи дійшов неправильного висновку про те, що рішення КДКП від 18 квітня 2018 року № 163дп-18 про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_3 підлягає визнанню протиправним та скасуванню. У зв'язку з викладеним КДКП просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове - про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 27 серпня 2018 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою КДКП.

Додатковим рішенням від 20 вересня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду задовольнив заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази в цій справі, а саме скасував рішення КДКП від 18 квітня 2018 року №163дп-18 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_3.».

10 жовтня 2018 року до Великої Палати Верховного Суду надійшли доповнення до апеляційної скарги КДКП, у яких відповідач зазначив про те, що не погоджується з додатковим рішенням суду першої інстанції від 20 вересня 2018 року з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Ухвалою від 30 жовтня 2018 року ВеликаПалата Верховного Суду призначила справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники відповідача підтримали доводи касаційної скарги та просили її задовольнити з викладених у ній підстав.

Позивач ОСОБА_3 просила залишити апеляційну скаргу КДКП без задоволення, а оскаржувані рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані на противагу їм аргументи позивача, заслухавши виступи учасників справи, перевіривши її матеріали, Велика Палата Верховного Суду переглянула оскаржувані судові рішення й не виявила порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до ухвалення незаконних судових рішень.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 працює в органах прокуратури з листопада 2011 року на посадах: стажиста на посаді слідчого, слідчого та прокурора Охтирської міжрайонної прокуратури Сумської області, з грудня 2015 року і дотепер - на посаді прокурора Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Сумської області.

13 грудня 2017 року до КДКП надійшла дисциплінарна скарга керівника Охтирської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_7 про вчинення дисциплінарного проступку прокурором Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_3

У зазначеній скарзі ОСОБА_7 вказала, що дії прокурора ОСОБА_3. свідчать про наявність підстав для притягнення її до дисциплінарної відповідальності за пунктами 1, 6 та 7 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII (невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків; грубе порушення правил прокурорської етики; порушення правил внутрішнього службового розпорядку). На обґрунтування наведених у скарзі обставин ОСОБА_7 зазначила про таке:

- у період з січня по листопад 2017 року прокурор ОСОБА_3 систематично неналежно виконувала службові обов'язки, в тому числі у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях. Зокрема, прокурор ОСОБА_3 безпідставно відмовляла слідчим органів поліції в погодженні повідомлень особі про підозру та не затверджувала обвинувальні акти; процесуальне керівництво зводилось до надання формальних й однотипних вказівок; інших повноважень, наданих прокурору відповідно до статті 36 КПК України, прокурор ОСОБА_3 фактично не виконувала. У зв'язку із цим у 2017 році від слідчих слідчого відділу Тростянецького ВП ГУНП в Сумській області керівництву Охтирської місцевої прокуратури надійшло 15 скарг у порядку статей 311-313 КПК України, за результатами розгляду яких перший заступник керівника місцевої прокуратури виніс рішення про заміну процесуального керівника через неефективне здійснення нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування прокурором ОСОБА_3.;

- спілкуючись із заявницею ОСОБА_8 під час розгляду її звернення, прокурор ОСОБА_3 дозволила собі неетичну поведінку та грубе порушення правил прокурорської етики, що зумовило надходження 25 серпня 2017 року повторної скарги на дії прокурора до Прокуратури Сумської області, а пізніше, 28 серпня 2017 року, - до керівника місцевої прокуратури;

- у лютому 2017 року щодо прокурора ОСОБА_3. за наказом прокурора Сумської області проведено службове розслідування та встановлено низку суттєвих порушень у її роботі, яких вона не усунула та висновків для себе не зробила. Прикладом бездіяльності та неефективної роботи прокурора ОСОБА_3. є результати її роботи у 2017 році: вона скерувала до суду лише 5 обвинувальних актів при середньому навантаженні на прокурорів відділу - 50. Ці провадження скеровані до суду тільки після проведення службового розслідування у березні 2017 року та заслуховування стану її роботи на оперативній нараді у керівника місцевої прокуратури в серпні того ж року;

- за численні порушення в роботі до прокурора ОСОБА_3. неодноразово застосовувалися заходи матеріального характеру, систематично протягом 2016-2017 років за допущені недоліки в роботі прокурор ОСОБА_3 була позбавлена премій та надбавки за виконання особливо важливої роботи;

- мають місце систематичні факти порушення виконавчої дисципліни з її боку (як приклад - невиїзд на місце події у резонансних справах);

- прокурор ОСОБА_3 з метою приховати свою бездіяльність постійно провокує працівників місцевої прокуратури на конфлікти, звинувачує у перешкоджанні її діяльності, водночас сама умисно провокує прокурорів на з'ясування відносин, не виконує доручень та завдань, не виправляє орфографічних та текстових помилок у документах, самовільно залишає наради за участю керівництва, записує на диктофон та відеокамеру спілкування з колегами, складає необґрунтовані та безпідставні рапорти, чим повністю дестабілізує роботу Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури.

Автоматизованою системою розподілу дисциплінарних скарг для вирішення питання про відкриття дисциплінарного провадження зазначену дисциплінарну скаргу 13 грудня 2017 року розподілено члену КДКП ОСОБА_6, який 14 грудня 2017 року прийняв рішення про відкриття дисциплінарного провадження щодо прокурора ОСОБА_3.

Рішенням від 07 лютого 2018 року Комісія продовжила строк проведення перевірки відомостей за цією дисциплінарною скаргою на один місяць.

За результатами проведеної перевірки член КДКП ОСОБА_6 06 березня 2018 року склав висновок про наявність у діях прокурора ОСОБА_3. дисциплінарного проступку.

Розглянувши зазначений висновок, Комісія 18 квітня 2018 року прийняла оскаржуване рішення, яким притягнула прокурора ОСОБА_3. до дисциплінарної відповідальності у виді догани за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII, а саме за неналежне виконання службових обов'язків.

В оскаржуваному рішенні КДКП зазначила, що з метою перевірки відомостей, викладених у дисциплінарній скарзі щодо неналежного виконання прокурором ОСОБА_3. службових обов'язків під час здійснення процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, Комісія дослідила отримані з Охтирської місцевої прокуратури Сумської області копії наглядових проваджень у кримінальних провадженнях, зазначених у скарзі, і на цій підставі з'ясувала таке.

Відповідно до матеріалів наглядового провадження у кримінальному провадженні № 0000096 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України), встановлено, що зібраними під час досудового розслідування доказами виявлено особу, причетну до скоєння злочину. Процесуальним керівником досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні визначено прокурора ОСОБА_3.

13 квітня 2017 року слідчий направив для погодження прокурору ОСОБА_3. повідомлення про підозру, отримавши яке, остання відмовила в його погодженні, надавши при цьому письмові вказівки слідчому для продовження досудового розслідування.

14 квітня 2017 року тимчасово виконуючий обов'язки начальника Слідчого відділу Тростянецького ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 у порядку статей 311-313 КПК України подав скаргу на бездіяльність прокурора ОСОБА_3. через неефективне здійснення процесуального керівництва. Перший заступник керівника Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 скаргу ОСОБА_9 задовольнив з підстав, передбачених частиною третьою статті 313 КПК України, та постановою від 24 квітня 2017 року замінив прокурора ОСОБА_3. на прокурора ОСОБА_11. з мотивів неефективного здійснення прокурором ОСОБА_3. нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування, що полягає у бездіяльності прокурора, яка негативно впливає на строки досудового розслідування. В цій постанові ОСОБА_10 зазначив, що прокурор ОСОБА_3 безпідставно відмовила в погодженні підозри, надавши необґрунтовані письмові вказівки слідчому для продовження досудового розслідування.

Комісія зазначила, що рішення прокурора вищого рівня ОСОБА_3 не оскаржувала й воно не скасоване до цього часу.

Аналогічні обставини та порушення прокурором ОСОБА_3. вимог закону відповідач виявив також під час вивчення наглядових проваджень у кримінальних провадженнях № 0000010, № 0000160, № 0000600, № 0000142, № 0000303, № 0000111, № 0000101, № 0000267, № 0000072, № 0000078, № 0000380.

КДКП зазначила, що в перелічених кримінальних провадженнях за скаргами слідчого до прокурора вищого рівня на дії ОСОБА_3 також прийняті рішення про заміну прокурора ОСОБА_3. на іншого прокурора через неефективне здійснення нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях, що полягало в бездіяльності прокурора, яка негативно впливає на строки досудового розслідування. Прийнятих рішень прокурора вищого рівня ОСОБА_3 теж не оскаржувала та вони є чинними.

Після заміни прокурора ОСОБА_3. на іншого прокурора слідство у зазначених кримінальних провадженнях закінчено в розумні строки, обвинувальні акти скеровані до суду, за результатами судового розгляду ухвалено обвинувальні вироки та прийняті рішення про закриття проваджень за нереабілітуючими обставинами. Крім того, в указаних наглядових провадженнях відсутні скарги на рішення, дії чи бездіяльність інших прокурорів, окрім як на прокурора ОСОБА_3.

Так само, в інших витребуваних під час перевірки наглядових провадженнях у кримінальних провадженнях містяться скарги на дії прокурора ОСОБА_3. в порядку статей 311-313 КПК України до прокурора вищого рівня через неефективне здійснення нею процесуального керівництва. Такі скарги задоволені з підстав, передбачених частиною третьою статті 313 КПК України. На цей час у цих кримінальних провадженнях рішень суду немає.

Зокрема, відповідно до матеріалів наглядового провадження у кримінальному провадженні № 0000293 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, встановлено, що зібраними під час досудового розслідування доказами виявлено особу, причетну до скоєння злочину. Процесуальним керівником досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні визначено прокурора ОСОБА_3.

31 серпня 2017 року слідчий направив для погодження прокурору ОСОБА_3. повідомлення про підозру, отримавши яке, остання безпідставно відмовила в його погодженні, при цьому надала необґрунтовані письмові вказівки слідчому для продовження досудового розслідування. 31 серпня 2017 року начальник СВ Тростянецького ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 подав у порядку статей 311-313 КПК України скаргу на бездіяльність прокурора ОСОБА_3. через неефективне здійснення нею процесуального керівництва. Постановою від 31 серпня 2017 року перший заступник керівника Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 скаргу ОСОБА_9 задовольнив, замінив прокурора ОСОБА_3. на прокурора ОСОБА_12. через неефективне здійснення прокурором ОСОБА_3. нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування. Це рішення позивач не оскаржувала та воно є чинним.

Аналогічні обставини та порушення вимог закону виявлено під час вивчення наглядових проваджень у кримінальних провадженнях № 0000366 і № 0000123. У цих кримінальних провадженнях слідчий поліції також оскаржив бездіяльність прокурора ОСОБА_3. в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, до прокурора вищого рівня. За результатами розгляду цих скарг також установлено порушення закону прокурором ОСОБА_3. та прийнято рішення про її заміну на іншого прокурора через неефективне здійснення прокурором ОСОБА_3. нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях, що полягало в бездіяльності прокурора, яка негативно впливає на строки досудового розслідування. Рішення прокурора вищого рівня з цього приводу позивачем не оскаржувалися та є чинними.

Крім дослідження матеріалів кримінальних проваджень Комісія заслухала пояснення керівника Охтирської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_7, заступника керівника цієї прокуратури ОСОБА_10, керівника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_11, які стверджували, що прокурор ОСОБА_3 не тільки неналежно виконує посадові обов'язки, а й допускає систематичні порушення виконавчої дисципліни, недбало ставиться до ведення діловодства в прокуратурі та своєю поведінкою спричиняє постійні конфлікти в колективі, наслідком чого є дезорганізація роботи прокуратури загалом.

З урахуванням установлених обставин КДКП дійшла висновку, що доводи, викладені в скарзі керівника Охтирської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_7 щодо неналежного виконання службових обов'язків прокурором ОСОБА_3 при здійсненні повноважень прокурора у кримінальних провадженнях, є обґрунтованими.

Комісія погодилась із твердженнями скаржника про те, що, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях № 0000010, № 0000160, № 0000600, № 0000142, № 0000303, № 0000111, № 0000380, № 0000267, № 0000078, № 0000293, № 0000101, № 0000072, № 0000366, № 0000123, № 0000096, прокурор ОСОБА_3 не забезпечила швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а також проведення досудового розслідування в розумні строки. Комісія вказала, що рішення, дії та бездіяльність ОСОБА_3 як прокурора у кримінальному провадженні були предметом оскарження в порядку, визначеному статтями 311-313 КПК України, та за результатами розгляду скарг прокурор вищого рівня установив порушення прокурором ОСОБА_3. вимог закону, у зв'язку із чим прийняв рішення про її заміну на іншого прокурора, які не оскаржувалися та є чинними.

КДКП зазначила, що невиконанням прокурором своїх службових обов'язків є невиконання дій, передбачених як безумовних для виконання ним по службі. Виконання вимог статей 2, 28 КПК України щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а також проведення досудового розслідування в розумні строки, є службовим обов'язком прокурора при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва за досудовим розслідуванням у перелічених вище кримінальних провадженнях, що визначено як статтями 28, 36 КПК України, так і наказами про розподіл обов'язків оперативних працівників Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Сумської області.

Таким чином, Комісія дійшла висновку, що в діях прокурора ОСОБА_3. є дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII, а саме неналежне виконання службових обов'язків, що є підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

Щодо порушення прокурором ОСОБА_3. правил внутрішнього службового розпорядку та/або правил прокурорської етики, то Комісією не встановлено достатніх обставин, які б указували на такі порушення.

При виборі виду дисциплінарного стягнення КДКП урахувала факти систематичного неналежного виконання прокурором ОСОБА_3. своїх службових обов'язків за обставинами, викладеними у дисциплінарній скарзі, строк притягнення до дисциплінарної відповідальності за якими з урахуванням її відпустки та тимчасової непрацездатності не закінчився, відомості за результатами службового розслідування, проведеного прокуратурою Сумської області у січні - лютому 2017 року, та викладені у характеристиці прокурора ОСОБА_3., виданої виконувачем обов'язків прокурора Сумської області.

Вважаючи рішення КДКП протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду керувався тим, що крім посилання на постанови прокурора вищого рівня про заміну ОСОБА_3 на іншого прокурора Комісія у рішенні не покликалася на інші аргументи та/чи обставини, які б у сукупності вказували на те, що позивач як процесуальний керівник неефективно здійснює нагляд за дотриманням законів під час досудового розслідування у перелічених кримінальних провадженнях. Суд погодився з тим, що постанова прокурора вищого рівня про заміну прокурора на підставі частини третьої статті 37 КПК України у порядку, встановленому статтями 311-313 КПК України, є вагомою обставиною при оцінці ефективності процесуального керівництва прокурором, однак зазначив, що при вирішенні питання про притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за неефективне процесуальне керівництво досудовим розслідуванням ця постанова (як така) не може бути достатньою підставою для висновку про наявність в діях прокурора ознак дисциплінарного проступку і не звільняє від установлення та оцінки інших обставин, за яких її було прийнято, за яких прокурор скоїла ту чи іншу дію, прийняла рішення чи допустила бездіяльність тощо. Суд зазначив, що оскільки скаргу до КДКП на прокурора ОСОБА_3. подав керівник місцевої прокуратури, в якій працює позивач, то для усунення будь-яких сумнівів в упередженості керівництва прокуратури до прокурора ОСОБА_3. та/чи надуманості їх звинувачень у неналежному виконанні нею службових обов'язків, а також для повноти, всебічності та об'єктивності розгляду цієї скарги загалом, Комісії варто було б проаналізувати не лише кількість процесуальних рішень керівника (як прокурора вищого рівня) і законні підстави їх прийняття, але й інші обставини, за яких їх було прийнято. Ураховуючи викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що рішення КДКП не відповідає визначеним у статті 2 КАС України критеріям рішення суб'єкта владних повноважень, таким, як обґрунтованість (тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають для нього значення), безсторонність (неупередженість), добросовісність, розсудливість, пропорційність, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

При ухваленні додаткового рішення суд першої інстанції керувався тим, що, визнавши рішення КДКП протиправним, суд не застосував наслідків протиправності цього рішення, як того просив позивач. Оскільки рішення є правовим актом індивідуальної дії, то адекватним наслідком визнання його протиправним є скасування цього рішення. Саме такий спосіб захисту обрав позивач і суд з цим погодився, однак у резолютивній частині рішення щодо цієї позовної вимоги («скасувати») рішення не ухвалив.

Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими ці висновки суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок дисциплінарного провадження щодо прокурора врегульовано Законом № 1697-VII.

На підставі частини першої статті 44 вказаного Закону дисциплінарне провадження здійснюється КДКП.

Відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Комісією дисциплінарної скарги, у якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку. Право на звернення до Комісії з дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти.

Ця процедура передбачає: 1) відкриття дисциплінарного провадження; 2) проведення перевірки дисциплінарної скарги; 3) розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора; 4) прийняття рішення у дисциплінарному провадженні стосовно прокурора; 5) оскарження рішення, прийнятого за результатами дисциплінарного провадження; 6) застосування до прокурора дисциплінарного стягнення.

Згідно із частиною першою статті 43 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження, зокрема, з підстави невиконання чи неналежного виконання службових обов'язків.

Частинами четвертою та десятою статті 46 Закону № 1697-VII визначено, що після відкриття дисциплінарного провадження член Комісії проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена Комісії за результатами перевірки. Член Комісії за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується.

Розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності. На засіданні Комісії заслуховуються пояснення члена Комісії, який проводив перевірку, пояснення прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника і в разі необхідності інших осіб (частина п'ята статті 47 Закону № 1697-VII).

На підставі частин першої та третьої статті 48 Закону № 1697-VII рішення в дисциплінарному провадженні Комісія приймає більшістю голосів від свого загального складу. При прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення.

За правилами пунктів 61-63 Положення Комісія має право прийняти рішення, якщо на її засіданні присутні не менше дев'яти членів. Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувала більшість від загального складу Комісії, передбаченого Законом № 1697-VII. Рішення Комісії викладаються в письмовій формі.

Комісія не приймає рішень на підставі припущень, неперевіреної, недостовірної інформації.

У рішенні Комісії зазначаються дата і місце його прийняття, члени комісії, які брали участь у засіданні, питання, що розглядалися, мотиви прийнятого рішення. Рішення підписується головуючим та членами Комісії, які брали участь у засіданні.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1697-VII на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: догана; заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); звільнення з посади в органах прокуратури.

Згідно із частиною першою статті 50 Закону № 1697-VII прокурор може оскаржити рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду або до Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення йому чи отримання ним поштою копії рішення.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню відповідача, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що визначальним у вирішенні цього спору є встановлення обставин щодо наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку.

При виконанні своїх обов'язків прокурори, зокрема, повинні: а) справедливо, неупереджено й об'єктивно виконувати свої функції; б) поважати і намагатися захищати права людини, як це викладено в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року; в) намагатися гарантувати якнайшвидшу дієвість системи кримінального судочинства (пункт 24 Рекомендації Rec (2000) 19 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо ролі прокуратури в системі кримінального правосуддя (далі - Рекомендація Rec (2000) 19), ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи (далі - Комітет Міністрів) на 724 засіданні заступників міністрів 06 жовтня 2000 року).

У тексті Рекомендації Rec (2000) 19 наголошено на двох істотних вимогах: поважати права окремої особи і прагнути ефективності, за яку прокурор частково несе відповідальність (Коментар до індивідуальних рекомендацій за пунктом 24 цієї Рекомендації).

У Рекомендації Rec (2000) 19 Комітет Міністрів указав, що держава повинна вжити відповідних заходів, щоб прокурори були в змозі виконувати свої професійні обов'язки і повноваження без неправомірного втручання або незаконного притягнення до цивільної, кримінальної або іншої відповідальності (пункт 11).

Роз'яснюючи зміст цього пункту Рекомендації Rec (2000) 19, Комітет Міністрів зазначив, що для прокурорів має бути положення, яке дане для здійснення ними повноважень, виконання яких ґрунтується на особистих свободах, і відповідно до якого вони будуть відповідати на дисциплінарному, адміністративному, цивільному або кримінальному рівні за їхні особисті проступки, відповідно, таке положення повинно бути розумно обмежене, щоб не перевантажувати систему. Тут увагу необхідно акцентувати на можливості апеляцій у вищі інстанції або спеціальний комітет і на дисциплінарні процедури, проте кожен з прокурорів, як і будь-яка інша фізична особа, повинен відповідати за будь-який злочин, що він може вчинити. Природно, що в системі, у якій прокурор є незалежним, він несе більшу відповідальність (Коментар до індивідуальних рекомендацій за пунктом 11 цієї Рекомендації).

З оскаржуваного рішення відповідача вбачається, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 стало неналежне виконання нею службових обов'язків під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях № 0000010, № 0000160, № 0000600, № 0000142, № 0000303, № 0000111, № 0000380, № 0000267, № 0000078, № 0000293, № 0000101, № 0000072, № 0000366, № 0000123, № 0000096.

На переконання Комісії, неналежне виконання прокурором ОСОБА_3. як процесуальним керівником у зазначених вище кримінальних провадженнях полягає у незабезпеченні швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожен, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, а також проведення досудового розслідування в розумні строки.

З досліджених копій указаних кримінальних проваджень КДКП установила, що, відмовляючи слідчим у затвердженні повідомлень про підозри та надаючи необґрунтовані письмові вказівки для здійснення додаткових слідчих дій, прокурор ОСОБА_3 допустила протиправну бездіяльність, яка негативно впливає на строки досудового розслідування і свідчить про неефективне здійснення нею нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування.

Отже, за висновками КДКП, проявом неналежного виконання службових обов'язків прокурора ОСОБА_3. є її незгода як процесуального керівника досудового розслідування з формулюваннями повідомлень про підозру і власне позиція щодо необхідності надати вказівки слідчому щодо проведення процесуальних дій в рамках певного кримінального провадження.

Такі висновки Комісії зроблені із посиланнями на постанови прокурора вищого рівня про заміну прокурора ОСОБА_3., прийняті на підставі частини третьої статті 37 та статті 313 КПК України, в яких як мотив їх постановлення теж зазначалося неефективне здійснення позивачем нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування, що негативно впливало на строки досудового розслідування, протиправну бездіяльність і неналежне виконання службових обов'язків.

Як доказ учинення позивачем дисциплінарного проступку КДКП зазначила, що на підставі доказів, зібраних під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000096 від 09 березня 2017 року, слідчий 13 квітня 2017 року направив прокурору ОСОБА_3. для погодження проект повідомлення про підозру особі, яка причетна до вчинення злочину. Проте прокурор відмовила у погодженні цієї підозри, надавши слідчому вказівки для продовження досудового розслідування. На такі дії прокурора 14 квітня 2017 року слідчий подав скаргу, за наслідками розгляду якої перший заступник керівника Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на підставі частини третьої статті 37, статті 313 КПК України виніс постанову від 24 квітня 2017 року про заміну прокурора в цьому кримінальному провадженні.

Мотивом такого рішення прокурора вищого рівня названо те, що непогодження повідомлення про підозру й надання необґрунтованих, як вважає керівник прокуратури, вказівок слідчому вказує на неефективне здійснення прокурором ОСОБА_3. нагляду за дотриманням законів під час здійснення досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні, що негативно впливає на строки досудового розслідування.

В оскаржуваному рішенні Комісія зазначила, що покладені в основу постанови керівника прокуратури від 24 квітня 2017 року обставини (щодо непогодження повідомлення про підозру й надання необґрунтованих вказівок слідчому) є доведеними.

Аналогічний висновок зроблений КДКП із посиланням на кримінальне провадження № 0000160 від 14 квітня 2017 року, в якому на підставі скарги тимчасово виконуючого обов'язки начальника СВ Тростянецького ВП Охтирського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 від 24 квітня 2017 року перший заступник керівника Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 виніс постанову від 25 квітня 2017 року про заміну прокурора ОСОБА_3. з підстав, встановлених пунктом 3 статті 37, частини третьої статті 313 КПК України.

Крім зазначеного, прикладом невиконання позивачем службових обов'язків Комісія назвала постанову першого заступника керівника Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 про заміну прокурора ОСОБА_3. як процесуального керівника в кримінальному провадженні № 0000123 від 05 липня 2017 року після того, як остання відмовилася погодити слідчому повідомлення про підозру, унаслідок чого на неї подана скарга.

Отже, в основу рішення про притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності Комісія поклала зазначені вище постановипрокурора вищого рівня про заміну позивача як процесуального керівника в кримінальних провадженнях. Жодних інших доводів та/або аргументів, які б у сукупності вказували на те, що прокурор ОСОБА_3 неефективно здійснює нагляд за дотриманням законів під час досудового розслідування, в оскаржуваному рішенні КДКП не зазначено.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з твердженням суду першої інстанції стосовно того, що постанова прокурора вищого рівня про заміну прокурора на підставі частини третьої статті 37 КПК України в порядку, встановленому статтями 311-313 КПК України, є вагомою обставиною при оцінці ефективності процесуального керівництва прокурором, однак недостатньою для висновку про наявність у діях прокурора ознак дисциплінарного проступку, та не звільняє від необхідності встановлення інших обставин, за яких прокурор вчинила ту чи іншу дію, прийняла рішення чи допустила бездіяльність тощо.

КДКП підтримала викладений у постановах прокурора вищого рівня висновок про те, що неефективність нагляду за дотриманням законів під час досудового розслідування полягає у необґрунтованому наданні ОСОБА_3 вказівок слідчим.

Відповідно до частини першої статті 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, зокрема:

- доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом;

- погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання;

- затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акта, клопотань про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акта чи зазначених клопотань, самостійно складати обвинувальний акт чи зазначені клопотання (частина друга вказаної статті).

Отже, надання слідчому доручень/вказівок щодо проведення слідчих дій є повноваженням прокурора, визначеним процесуальним законом, яким він наділений при здійсненні нагляду за додержанням законів під час досудового розслідування у формі процесуального керівництва.

У випадку ж кваліфікації доручень/вказівок прокурора як неналежного виконання ним службових обов'язків в межах кримінального провадження - необхідно надати правову оцінку цим вказівкам на предмет їх обґрунтованості й тому, наскільки вони були змістовними як у контексті обставин відповідного кримінального провадження, так і дисциплінарного провадження. Проте в оскаржуваному рішенні КДКП про це нічого не зазначено.

КДКП не довела та з матеріалів справи не вбачається, що прокурор ОСОБА_3 надавала слідчим письмові вказівки з іншою метою, аніж зібрання достатньої сукупності достовірних, належних і допустимих доказів для прийняття законного рішення щодо повідомлення про підозру та закінчення досудового розслідування.

Згідно зі статтею 311 КПК України під час досудового розслідування слідчий, який здійснює розслідування певного кримінального правопорушення, має право оскаржувати будь-які рішення, дії чи бездіяльність прокурора, прийняті або вчинені у відповідному досудовому провадженні, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Скарга слідчого подається прокурору вищого рівня щодо прокурора, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються (частина друга статті 312 КПК України).

На доведеність факту неефективного здійснення ОСОБА_3 нагляду за дотриманням законів під час досудового розслідування у зазначених кримінальних провадженнях КДКП неодноразово вказує на те, що постанови прокурора вищого рівня про заміну прокурора позивачем не оскаржувалися та є чинними.

Разом з тим за правилами частини четвертої статті 313 КПК України рішення прокурора вищого рівня є остаточним і не підлягає оскарженню до суду, інших органів державної влади, їх посадових чи службових осіб.

Таким чином, зазначені Комісією доводи про неоскарження позивачем постанов прокурора вищого рівня як доведеність факту вини ОСОБА_3 є необґрунтованими.

Суд першої інстанції правильно зазначив про те, що наявність значної кількості скарг слідчого на дії прокурора і постанов прокурора вищого рівня, якими ці скарги по суті визнано обґрунтованими, у контексті обставин цієї справи не може вважатися достатнім доказом неналежності виконання ОСОБА_3 службових обов'язків в силу того, що скаргу до КДКП на прокурора подала керівник місцевої прокуратури, у якій працює позивач, що може викликати сумнів у неупередженості керівництва прокуратури до ОСОБА_3 та/чи надуманості їх звинувачень. Тому, для уникнення таких сумнівів, КДКП мала б не лише проаналізувати кількість процесуальних рішень керівника (як прокурора вищого рівня) і законні підстави їх прийняття, але й інші обставини, за яких їх було прийнято.

В оскаржуваному рішенні Комісія процитувала висновок прокурора вищого рівня, викладений у постановах про заміну прокурора ОСОБА_3., що непогодження повідомлень про підозру і надання безпідставних, на думку відповідача, вказівок (письмових) слідчому негативно позначаються на строках досудового розслідування, при цьому КДКП не вказала, які строки було чи могло бути порушено внаслідок таких дій позивача як процесуального керівника, як і те, які інші негативні наслідки могли настати чи настали. При цьому з'ясування КДКП цієї обставини було особливо важливим з огляду на те, що виконання вказівок прокурора про здійснення слідчим процесуальних дій завжди призводить до збільшення строку досудового розслідування. Але не в усіх випадках така ситуація зі строками розслідування має негативний характер.

Як установив суд першої інстанції, проміжок часу від дати реєстрації кримінального провадження, надання письмових вказівок до дати надіслання проекту повідомлення про підозру, відповідно постанови про заміну прокурора подекуди (не в усіх випадках) не перевищував одного місяця (як-от у кримінальних провадженнях № 0000072, № 0000101, № 0000267, № 0000600, № 0000303), що з огляду на зазначене є ще однією обставиною, яка ставить під сумнів висновок Комісії про те, що бездіяльність прокурора ОСОБА_3. негативно вплинула на строки досудового розслідування.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про недоведеність Комісією наявності в діях прокурора ОСОБА_3. як процесуального керівника в кримінальному провадженні ознак дисциплінарного проступку, відповідальність за який передбачена пунктом 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII (неналежне виконання службових обов'язків).

З огляду на викладене ВеликаПалата Верховного Суду вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що рішення КДКП від 18 квітня 2017 року № 163дп-18 про притягнення прокурора Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності та накладення на неї дисциплінарного стягнення у виді догани прийняте без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, і без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), а відтак є протиправним і підлягає скасуванню.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив усі матеріали справи, надав правильну правову оцінку доказам у справі, з урахуванням чого прийняв обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог із наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянув справу з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі відповідача доводи не спростовують викладених у рішенні та додатковому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга КДКП задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів залишити без задоволення.

2. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 липня 2018 року та додаткове рішення цього ж суду від 20 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Князєв

Суддя-доповідач О. С. Золотніков

Судді: Н. О. Антонюк О. Б. Прокопенко

С. В. Бакуліна Л. І. Рогач

В. В. Британчук І. В. Саприкіна

Д. А. Гудима О. М. Ситнік

О. Р. Кібенко В. Ю. Уркевич

Л. М. Лобойко О. Г. Яновська

Н. П. Лященко