Справа № 810/1932/16
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2019 року

Київ

справа №810/1932/16

адміністративне провадження №К/9901/40054/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

за участю секретаря судового засідання Лопушенко О.В.,

представника позивача Рибченко Н.М.,

представника Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області Борисова І.І.,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року (головуючий суддя Кобаль М.І., судді: Безименна Н.В., Епель О.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області про зобов'язання вчинення дій та стягнення пені з Державного бюджету України,

В С Т А Н О В И В:

08 червня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» (далі - Товариство) звернулось до суду з адміністративним позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог) до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - Інспекція), Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області про зобов'язання відповідача подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про відшкодування суми податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 43244, 00 грн. за жовтень 2012 року; стягнення з Державного бюджету України на користь позивача пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України за період з 10 червня 2013 року по 31 серпня 2016 року в розмірі 27103,12 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначило, що неодноразово зверталося до контролюючого органу із заявами про відшкодування сум ПДВ за жовтень 2012 року з урахуванням пені, нарахованої на суму такої заборгованості бюджету, однак Інспекцією відповідні суми коштів так і не відшкодовано Товариству.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на відшкодування суми ПДВ за жовтень 2012 року та належні правові підстави на отримання пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України за період з 10 червня 2013 року по 31 серпня 2016 року у розмірі 27103,12 грн., а тому з метою належного захисту його порушеного права слід зобов'язати відповідача подати до органу що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок про відшкодування позивачу ПДВ та стягнення пені, нарахованої на таку заборгованість бюджету в силу положень пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року постанову Київського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року скасовано та, враховуючи приписи статей 100, 155 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка була чинною до 15 грудня 2017 року; далі - КАС України), залишено адміністративний позов без розгляду з підстав порушення позивачем 1095-денного строку, встановленого пунктом 102.1 статті 102 ПК України.

Постановляючи зазначену ухвалу, апеляційний суд виходив з того, що строк звернення до суду з позовними вимогами про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вжити заходи для погашення заборгованості з відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на таку заборгованість, слід обчислювати з наступного дня від виникнення бюджетної заборгованості (з 01 січня 2013 року), а відтак, за висновком суду, подання Товариством позову до суду лише 08 червня 2016 року, тобто більше ніж через три роки з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, свідчить про пропуск останнім 1095-денного строку, встановленого пунктом 102.1 статті 102 ПК України.

Не погоджуючись із рішеннями суду апеляційної інстанції, Товариство звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просило його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, позивач посилався на помилковість висновку апеляційного суду про звернення з позовом до адміністративного суду більш ніж через три роки з моменту виникнення права на таке звернення й, як наслідок, пропуск строку звернення до суду з позовом, оскільки, як вважає позивач, лише з моменту набрання 01 січня 2016 року чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року №909-VIII, яким пункт 200.10 доповнено абзацом третім (за змістом якого сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою контролюючим органом з дня, наступного за днем закінчення терміну проведення камеральної перевірки, у разі якщо камеральна перевірка проведена не була або за результатами проведення перевірки податкове повідомлення-рішення не було надіслано платнику податку у строк, визначений цим Кодексом) він став обізнаним про своє порушене право й саме з цього моменту розпочався відлік строку звернення до суду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження.

Відповідач (Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області) своїм правом на подання письмових заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не скористався.

Відповідач (Києво-Святошинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області) в письмових пояснення по справі проти доводів та вимог касаційної скарги заперечив, вважає їх безпідставними, а ухвалу суду апеляційної інстанції, яку просив залишити без змін, - обґрунтованою та законною.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України.

Заслухавши присутніх у судовому засіданні представників сторін та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши дотримання судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали норм процесуального права й правильність застосування матеріальних норм, Верховний Суд вказує на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 листопада 2012 року Товариством подано до Інспекції податкову декларацію з ПДВ за жовтень 2012 року, в якій у рядку 23.1 заявлено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, у розмірі 43244,00 грн. З декларацією також подано розрахунок суми бюджетного відшкодування (додаток 3 до податкової декларації з ПДВ за жовтень 2012 року) та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування (додаток 4 до податкової декларації з ПДВ).

Отримання контролюючим органом вказаної податкової декларації 20 листопада 2012 року підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією №2.

Разом з тим, станом на 07 червня 2016 року суму ПДВ у розмірі 43244,00 грн. позивачу відшкодовано не було.

У зв'язку з тим, що бюджетне відшкодування з ПДВ здійснено не було у строки, визначені ПК України, позивачем, зважаючи на приписи пункту 200.23 статті 200 ПК України, розраховано також суму пені у розмірі 27103,12 грн., яка на його думку, має бути сплачена контролюючим органом.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд дійшов висновку про наступне.

Частиною першою статті 6 КАС України в редакції, яка була чинною до 15 грудня 2017 року, встановлювалось, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За змістом частини першої статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас частиною третьою згаданої статті встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтями 100, 155 КАС України, за змістом яких адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Вирішуючи питання, що пов'язане із обчисленням строку звернення до адміністративного суду із вимогами, які є предметом розгляду цієї справи, Суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин у цій справі) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

За змістом пунктів 200.10, 200.11 статті 200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Пунктами 200.12, 200.13 цієї статті визначено, що орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

У відповідності до пункту 200.14 статті 200 якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки орган державної податкової служби виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної органом державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов'язань з цього податку в наступних податкових періодах; б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною органом державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з'ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Як передбачено положеннями пункту 200.15 цієї статті, у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або орган державної податкової служби розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, орган державної податкової служби не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов'язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження орган державної податкової служби протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

У відповідності до пункту 200.23 статті 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Наведене дає підстави для висновку, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов'язана повернути платнику ПДВ суму бюджетного відшкодування протягом законодавчо встановленого строку. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень пункту 200.23 статті 200 ПК України нараховується пеня.

Факт нарахування пені нерозривно пов'язується із фактом існування заборгованості бюджету, що дозволяє стверджувати про пеню як про міру відповідальності держави перед платником за порушення нею обов'язку вчасного відшкодування від'ємного значення суми ПДВ.

При цьому, якщо вимога про нарахування та виплату пені за пунктом 200.23 статті 200 ПК України є похідною від основної вимоги, спрямованої на відшкодування від'ємного значення суми ПДВ, то строк звернення до суду повинен обчислюватися з наступного дня від виникнення бюджетної заборгованості.

Верховний Суд вже розглядав справу з подібними правовідносинами й у постанові від 14 березня 2019 року (справа №822/553/17) дійшов правового висновку про те, що позовні вимоги стосовно стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого ПДВ з Державного бюджету України можуть бути заявлені в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов'язань, тобто протягом 1095 днів.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що, враховуючи положення підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України, останній день строку подання податкової декларації за жовтень 2012 року закінчувався 20 листопада 2012 року, а тому у відповідності до положень пункту 200.10 статті 200 ПК України Інспекція зобов'язана була до 20 грудня 2012 року включно провести камеральну перевірку поданої позивачем декларації та, у разі відсутності встановлених порушень, протягом п'яти днів, тобто не пізніше 25 грудня 2012 року, підготувати та надати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, який, у свою чергу, протягом п'яти операційних днів після отримання такого висновку зобов'язаний перерахувати кошти з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

Доказів вчинення таких дій, а також проведення відповідної перевірки платника у порядку, встановленому пунктами 200.10, 200.11 статті 200 ПК України, матеріали справи не містять й таких обставин не встановлено під час розгляду справи.

За наведеного Верховний Суд погоджується із тим, що про порушення свого права на отримання коштів бюджетного відшкодування ПДВ, які залишаються невиплаченими у зв'язку із невиконанням суб'єктом владних повноважень комплексу покладених на нього обов'язків, позивач дізнався або повинен був дізнатися, починаючи з січня 2013 року.

Відтак правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що подання Товариством до адміністративного суду позову з вимогами про зобов'язання відповідача подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про відшкодування суми ПДВ та стягнення з Державного бюджету України пені, нарахованої на таку заборгованість, лише 08 червня 2016 року свідчить про пропуск 1095-денного строку, встановленого пунктом 102.1 статті 102 ПК України, що зумовлює залишення позовної заяви без розгляду на підставі статті 100 (155) КАС України.

При цьому апеляційний суд надав оцінку обставинам листування позивачем у 2013 та 2015 році із державними органами з приводу питань, пов'язаних із відшкодуванням суми ПДВ за жовтень 2012 року, й дійшов висновку, що останні не є такими, що перешкоджали особі вчасно звернутися до адміністративного суду за захистом своїх прав, тобто не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду.

За правилами частини першої статті 350 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення даної постанови) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги за наведеного не дають підстав для висновку, що суд апеляційної інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права чи порушення процесуальних норм при ухваленні рішення.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду