Справа № 520/9389/18
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Котеньов О.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 р. Справа № 520/9389/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Бершова Г.Є.,

Суддів: Шевцової Н.В. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2019, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 07.02.19 по справі № 520/9389/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області № 1357-17 від 15 серпня 2018 року про скасування посвідки на тимчасове проживання серії ТР № 191321, видане громадянину ОСОБА_2 - ОСОБА_1; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної служби в Харківській області від 14.08.2018 про заборону в'їзду в Україну громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що такі рішення відповідача є безпідставними, необґрунтованими, протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки, на думку позивача, не відповідають критеріям необхідності у демократичному суспільстві, тому що для позивача та членів його сім'ї скасування посвідки має наслідком повну зміну способу життя родини. Позивач також зазначає, що оскаржувані рішення він не отримував, що є порушенням його прав та чинних норм законодавства України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 року позовні вимоги було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області № 1357-17 від 15 серпня 2018 року про скасування посвідки на тимчасове проживання серії ТР № 191321, видане громадянину ОСОБА_2 - ОСОБА_1.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної служби в Харківській області від 14.08.2018 про заборону в'їзду в Україну громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є громадянином ОСОБА_2 та документований посвідкою на тимчасове проживання РТ № ТР191321 від 24.07.2017.

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області №1357-17 від 15 серпня 2018 року скасовано посвідку на тимчасове проживання серії ТР №191321, видану громадянину ОСОБА_2 - ОСОБА_1.

Рішенням Головного управління Державної служби в Харківській області від 14.08.2018 заборонено в'їзд в Україну громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1 строком на 5 років.

Позивач не погодився із такими рішеннями відповідача та оскаржив їх до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Пунктом 18 статті 1 цього закону встановлено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Підстави скасування посвідки визначено пунктом 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322 (далі - Порядок №322), відповідно до якого посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі: 1) отримання від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів; 2) отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи; 3) коли іноземця або особу без громадянства засуджено в Україні до позбавлення волі; 4) коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоровю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; 5) коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України; 6) отримання особою паспорта громадянина України (тимчасового посвідчення громадянина України), посвідки на постійне проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, якій надано додатковий захист; 7) в інших випадках, передбачених законом.

Пунктами 64-66 Порядку № 322 передбачено процедуру винесення такого рішення, зокрема, рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом пяти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через пять робочих днів з дня його прийняття.

Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС протягом пяти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби.

Колегією суддів встановлено, що відповідач мотивував оскаржуване рішення про скасування посвідки посиланням на п.п.4 п.63 Порядку № 322.

Обґрунтовуючи посилання на таку норму права, відповідач зазначив, що 27.07.2018 до Головного управління ДМС України в Харківській області надійшло подання Департаменту карного розшуку Національної поліції України №14/01/8-5481 щодо скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У поданні зазначено, що під час проведення превентивних заходів, направлених на запобігання фактів порушення громадського порядку та вчинення злочинів на території України представниками «злодіїв в законі», було встановлено, що ОСОБА_1 є організатором транснаціонального організованого злочинного угрупування з міжрегіональними звязками, яке діє на території східної України. Відомо, що ОСОБА_1 разом з іншими членами організованого злочинного угрупування планують вчинення підпалів, фізичної розправи та інші тяжкі злочини, які можуть призвести до масового порушення громадського порядку, спричинити загрозу життю і здоровю, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Судом встановлено, що інформацію, яка стала підставою для скасування посвідки на тимчасове проживання, отримано відповідачем 27.07.2018, а рішення про скасування посвідки винесено 15.08.2018, тобто, з порушенням строку, передбаченого пунктом 64 Порядку № 322.

Окрім того, до суду не надано доказів направлення такого рішення позивачу у строк, визначений пунктом 65 Порядку №322.

Колегія суддів зазначає, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім вимогам, зазначеним у ч.2 ст.2 КАС України.

Зокрема, прийняття рішень у спосіб, визначений законом, означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

У межах спірних правовідносин відповідачем порушено принципи гласності та своєчасного прийняття рішення, а саме порушено право позивача знати про рішення, прийняте суб'єктом владних повноважень, а також не дотримано часові рамки, що визначені у нормативно-правових актах, не обґрунтовано невиправдане для конкретної ситуації зволікання.

При цьому, колегія суддів зазначає, що посилання представника відповідача на ту обставину, що у посвідки на тимчасове проживання, виданої позивачу, закінчився строк дії, а тому її скасування не порушує прав позивача, не може слугувати спростуванням допущених відповідачем порушень під час винесення оскаржуваного рішення від 15.08.2018.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) розтлумачено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", а саме зазначено, що цей термін треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Законний інтерес - це юридичний інтерес, що заснований на законі і випливає з нього, схвалюється ним, хоча і не закріплений у конкретних правових нормах. Так можна говорити про загальні законні інтереси осіб - учасників адміністративного процесу (досягнення юридично значущого результату, прийняття законного і обґрунтованого рішення у справі) і персоніфіковані законні інтереси (інтерес особи у встановленні конкретних фактів, що доводять його невинність у вчиненні адміністративного правопорушення або обґрунтовують його позицію у зв'язку зі зверненням у компетентний державний орган).

При цьому, колегія суддів зазначає, що закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання та скасування такої посвідки з підстав, визначених п.п.4 п.63 Порядку №322, за своєю правовою природою мають різні наслідки для позивача як іноземця, а тому аргументи представника відповідача про відсутність порушення прав позивача внаслідок винесення рішення Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області № 1357-17 від 15 серпня 2018 року є необґрунтованими.

Суд зазначає, що за своєю суттю правовий акт управління це державно-владне волевиявлення, що містить управлінське рішення із приписом, адресованим іншим суб'єктам права. Визнаючи акт протиправним, суд констатує відсутність у ньому цих сутнісних рис та його нездатність регулювати суспільні відносини. Разом із тим, з метою захисту прав та інтересів суб'єкта права суд встановлює правові наслідки протиправності акту, а саме його скасування.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області № 1357-17 від 15 серпня 2018 року та його скасування.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної служби в Харківській області від 14.08.2018 про заборону в'їзду в Україну громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1 колегія суддів зазначає таке.

10 серпня 2018 року на адресу ГУ ДМС України в Харківській області з Департаменту карного розшуку Національної поліції України надійшло подання від 07.08.2018 № 14/01/10-5901, в якому зазначено, що під час проведення превентивних заходів, направлених на запобігання фактів порушення громадського порядку та вчинення злочинів на території України представниками «злодіїв в законі», було встановлено, що ОСОБА_1 є організатором транснаціонального організованого злочинного угрупування з міжрегіональними звязками, яке діє на території східної України. Відомо, що ОСОБА_1 разом з іншими членами організованого злочинного угрупування планують вчинення підпалів, фізичної розправи та інші тяжкі злочини, які можуть призвести до масового порушення громадського порядку, спричинити загрозу життю і здоровю, захисту прав і законних інтересів громадян України.

У поданні зазначено, що орган Нацполіції вважав би за доцільне розглянути органу Державної міграційної служби України питання щодо заборони в'їзду терміном на 5 років громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1.

Рішенням Головного управління Державної служби в Харківській області від 14.08.2018 заборонено громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1 в'їзд в Україну строком на 5 років з посиланням на ст.13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та п.4 наказу МВС України "Про затвердження Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства".

Так, відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в'їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в'їзду-виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України (ч.2 ст.13 Закону).

Частиною 3 ст.13 Закону №3773-VI визначено, що рішення про заборону в'їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в'їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в'їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в'їзду в Україну.

Тобто, приписами чинного законодавства передбачено, що обмеження у свободі пересування фізичної особи - громадянина у просторі на території України не може перевищувати трьох років, у той час як відповідачем у оскаржуваному рішенні встановлено строк п'ять років.

Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 № 1235 (далі - Інструкція № 1235) визначено, що рішення про заборону вїзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону вїзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції. Рішення про заборону вїзду в Україну особі підписується керівником структурного підрозділу апарату ДМС, начальником управління (відділу) міграційної роботи ГУДМС, УДМС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і затверджується:в апараті ДМС - Головою, першим заступником або заступником; у головних управліннях, управліннях ДМС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі - начальником відповідного ГУДМС, УДМС, його першим заступником або заступником (пункти 6-7).

Суд зазначає, що оскаржуване рішення відповідача від 14.08.2018 винесено на підставі подання Департаменту карного розшуку Національної поліції України від 07.08.2018 № 14/01/10-5901, тобто, з метою виконання вимог п.6 Інструкції №1235 зазначене подання вважалось відповідачем "обґрунтованим зверненням".

У поданні та у рішенні відповідача вказано строк заборони в'їзду позивачу на територію України - п'ять років, що суперечить приписам Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Приймаючи рішення від 14.08.2018, відповідач вважав подання із вказівкою строку п'ять років обґрунтованим, що суперечить вимогам Інструкції № 1235.

Колегією суддів встановлено, що висновком ГУ ДМС України в Харківській області від 19.12.2018 виправлено технічну описку в п.1 рішення про заборону в'їзду в Україну громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначивши замість слова «п'ять» слово «три».

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні у справі «Ukrainian Media Group v. Ukraine» від 29.03.2005 Європейський Суд нагадує, що закон має бути сформульовано з достатнім ступенем передбачуваності, щоб надати громадянину можливість розумною, залежно від обставин, мірою передбачити наслідки певної дії. Ступінь передбачуваності значною мірою залежить від змісту акту, який розглядається, сфери, яку він має охопити, та кількості та статусу тих, кому його адресовано (рішення у справі «Groppera Radio AG and Others v. Switzerland» від 28.03.1990).

Суд зазначає, що невиправдане відхилення від процедури, яка передбачена національним законодавством, може суперечити принципу правової визначеності.

У рішеннях у справах Amann v. Switzerland та Rotaru v. Romania Суд вказує на те, що в національному праві має бути засіб юридичного захисту від свавільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією.

У межах спірних правовідносин відповідачем не обґрунтовано та не доведено правомірності процедури внесення виправлень у оскаржуване рішення, зважаючи ще й на той факт, що такі виправлення внесено уже під час процедури судового оскарження.

Судом не встановлено будь-яких правових підстав для законності процедури внесення виправлень в остаточне рішення суб'єкта владних повноважень, що має наслідком порушення відповідачем принципу юридичної визначеності щодо його рішення.

Незазначення у рішенні конкретної підстави для його прийняття, а лише посилання на норму статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" суперечить приписам ч.2 ст.2 КАС України, а саме свідчить про недотримання відповідачем принципів добросовісності та обґрунтованості, чим, зокрема, порушено право позивача знати визначену законом підставу заборони в'їзду на територію України.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність оскаржуваного рішення відповідача від 14.08.2018, що має наслідком його скасування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 по справі № 520/9389/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5