Справа № 522/9505/17
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 р.

м.Одеса

Справа № 522/9505/17

Головуючий в 1 інстанції: Бондар В.Я.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична Агенція "Прерогатива" на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року, прийняту у судовому засіданні в м. Одесі, по справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична Агенція "Прерогатива" до Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства "Одеський автоскладальний завод" про визнання рішення недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просив визнати недійсним (не чинним) рішення виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів №44 від 22.02.1990 року «Про дозвіл виробничому об`єднанню “ОдАЗ» на проектування, розширенняі реконструкцію Одеського автоскладального заводу в промзоні «Пересип» та припиненими правовідносини, що випливають із даного рішення.

01 листопада 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника виконавчого комітету Одеської міської ради про закриття провадження у справі. Зазначене клопотання мотивоване тим, що даний спір стосується захисту права приватної власності позивача, тобто є приватно-правовим, а тому справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична Агенція "Прерогатива" до Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Одеський автоскладальний завод» про визнання рішення недійсним закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2018 року, скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до Приморського районного суду м. Одеси. Доводами апеляційної скарги зазначено, що ухвала суду є формою рішення суду, а ухвала про закриття провадження у справі є остаточним вирішенням спору, що надає апелянту оскаржувати одночасно і ухвалу про відмову в задоволенні заяви про виправлення помилки від 20.08.2018 року, адже спір вирішений, а відповідна ухвала заважає правильному вирішенню справи. Апелянт зазначає, що з самого позову вбачається, що позов було подано в порядку, передбаченому ЦПК, і окремо наведено посилання висновки Пленуму Верхового суду України, в якому зазначалося, що вказані спори є цивільно-правовими. Апелянт вказує, що на момент відкриття провадження у справі законодавством не було передбачено можливості оскарження ухвали про відкриття провадження із підстав, що фактично виникли, а тому апелянт вважає, що єдиним можливим і правильним вирішенням проблеми помилки суду було саме виправлення помилки в ухвалі про відкриття провадження. Апелянт зазначає, що даний спір є цивільно-правовим, оскільки у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про надання у власність земельної ділянки (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання цього права власності має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, оскільки виникає спір про цивільне право. Апелянт зазначає, що судом необгрунтовано було відмовлено в задоволенні заяви про виправлення помилки, чим допущено грубе порушення ст. 269 ЦПК України, та з цих же підстав необгрунтовано задоволено заяву про закриття провадження у справі, тим самим порушено право позивача на доступ до правосуддя. Адже суд міг виправити технічну описку, а саме посилання на норми КАС, в ухвалі про відкриття провадження у справі, і в такому випадку справа могла б розглядатися судом без будь-яких порушень підсудності, замість цього, апелянт вважає, суд формально віднісся до вирішення справи, чим обмежив право позивача на доступ до правосуддя, просто технічно закривши провадження у справі. Окремо зазначає, що абсолютно аналогічний порядок виправлення помилки встановлений і в КАС України, а тому вважає, що суду нічого не заважало виправити помилку, у відповідності до обох процесуальних кодексів. З огляду на зазначене, апелянт вважає, що закриваючи провадження у справі суд допустив порушення зокрема ст. 269 ЦПК України, не виправивши технічну описку в ухвалі про відкриття провадження у справі, в той час, коли така заява була подана стороною.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачами та третьою особою до суду не надано.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що предмет спору по даній справі стосується рішення виконавчого комітету Одеської міської ради, яке прийнято відповідачем з метою впорядкування права комунальної власності на майно, яке належить територіальній громаді м. Одеси, та яке потягло за собою, як вважає позивач, порушення її права приватної власності на нежитлове підвальне приміщення № 601, площею 45,1 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Троїцька, 2.

Тобто, в даному випадку спір виник не з приводу здійснення виконавчим комітетом Одеської міської ради, як органом місцевого самоврядування, публічно-владних управлінських функцій, а з приводу дій відповідача як розпорядника обєктів комунальної власності, в результаті чого у позивача виникла необхідність звернутися до суду за захистом свого права власності на майно.

Приймаючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір ґрунтується на оспорюванні ТОВ "Юридична Агенція "Прерогатива" права користування земельною ділянкою Публічним акціонерним товариством«Одеський автоскладальний завод», яке виникло на підставі оскаржуваного рішення, норм Земельного кодексу України, Одеська міська рада в даних правовідносинах не виступає суб`єктом владних повноважень, зокрема прийняте рішення не має регулятивного впливу на суспільство, за його ознаками відсутні відносини влади та підпорядкування, а тому дійшов висновку, що подана ТОВ "Юридична Агенція "Прерогатива" позовна заява підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, оскільки у даних спірних правовідносинах реалізується не публічний, а господарський інтерес.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв’язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов’язує надавати такі послуги виключно суб’єкта владних повноважень, і спір виник у зв’язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб’єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв’язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб’єкта владних повноважень або іншої особи;

Згідно з п.3 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах між суб’єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Разом із тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватно- правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження у даній справі є рішення виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 22.02.1990 року № 44 «Про дозвіл виробничому об'єднанню «ОдАЗ» на проектування, розширення та реконструкцію Одеського автоскладального заводу в промзоні «Пересип» м. Одеси».

Як вбачається з оскаржуваного рішення, виробничому об'єднанню «ОдАЗ» надано дозвіл на реконструкцію та розширення Одеського автоскладального заводу за рахунок додаткової земельної ділянки плошею 13,9 га, а також покладено на зазначене виробниче об'єднання певні обов'язки при здійсненні проектування та реконструкції згаданого заводу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору нормамГосподарського процесуального кодексу Українипідвідомчі господарським судам.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що ухвала Приморського районного суду м. Одеси ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній ухвалі, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична Агенція "Прерогатива" - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року - залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19.04.2019 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов