Справа № 480/40/19
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 р. Справа № 480/40/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Опімах Л.М.

за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката Сердюк О.В.,

представника відповідача - Боброва В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року фізична особа-підприємць ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Сумській області Державної служби України з питань праці (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу №СМ 1525/187/АВ/ТД-ФС від 03.10.2018 у розмірі 335 070,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що висновки Управління Держпраці у Сумській області про допущення позивачем до виконання робіт працівників без укладення трудового договору та без повідомлення органу центральної влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, які стали підставою для прийняття оскаржуваної постанови, є помилковими та безпідставними, оскільки зазначені в постанові особи ніколи не працювали у позивача, а тому постанова про накладення штрафу є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву й доказів на обґрунтування своїх заперечень.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, у відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що оскаржувана постанова прийнята правомірно, оскільки в ході інспекційного відвідування позивача встановлено факт використання праці трьох працівників без укладення трудового договору та без повідомлення органу центральної влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, чим порушено вимоги частин 1, 3 статті 24 КЗпП України, а тому відсутні підстави для визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу № СМ 1525/187/АВ/ТД-ФС від 03.10.2018.

Представник позивача подав до суду відповідь на заперечення відповідача, у якій повідомив, що під час інспекційного відвідування відповідачем не було здобуто належних та допустимих доказів допущення до роботи без укладання трудового договору осіб, зазначених в акті, а доданий до відзиву відеозапис не підтверджує викладених у постанові обставин, інші докази відсутні.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив суд у його задоволенні позивачу відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позову підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що до Управління Держпраці у Сумській області надійшов лист Управління СБУ у Сумській області від 10.09.2018 за № 14288 (вх. № 7861/15-27/02/2018 від 10.09.2018) про порушення громадянами Йорданії ОСОБА_14, ОСОБА_7 та ОСОБА_15 вимог міграційного законодавства України та можливе їх працевлаштування в закладі громадського харчування "ІНФОРМАЦІЯ_1" (ФОП ОСОБА_1) без належного оформлення (а.с.23).

На підставі отриманої інформації начальником управління Держпраці у Сумській області видано наказ № 1537 від 12.09.2018 "Про проведення інспекційного відвідування" та направлення № 777/СМ1525 від 12.09.2018 на проведення інспекційного відвідування суб'єкта господарювання фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (а.с.21-22).

Протягом 12-13 вересня 2018 року інспекторами праці було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (заклади швидкого харчування "ІНФОРМАЦІЯ_1"), за результатом якого було складено Акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю № СМ1525/187/АВ від 13.09.2018 (а.с.24-26).

У ході інспекційного відвідування встановлено порушення частин 1, 3 статті 24 КЗпП України у вигляді допущення до роботи ОСОБА_16 (проводив обслуговування клієнтів), ОСОБА_11 (проводив розрахунки з клієнтами), ОСОБА_17 (здійснював приготування шаурми) без укладення трудового договору в письмовій формі, а також без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В акті інспекційного відвідування зазначено, що праця вказаних вище осіб в закладі швидкого харчування "ІНФОРМАЦІЯ_1" зафіксована відеозаписом.

В подальшому 03 жовтня 2018 року на підставі вищезазначеного акту відповідачем прийнято постанову № СМ 1525/187/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу на позивача в розмірі 335 070 грн (а.с.41-42).

04 жовтня 2018 року управлінням Держпраці у Сумській області винесено припис про усунення виявлених порушень (а.с.34-35), який станом на час розгляду справи позивачем не виконаний.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок № 295).

Пунктом 2 Порядку № 295 визначено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться зокрема за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Згідно з пунктами 19-20 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Пунктами 27, 29 Порядку № 295 передбачено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності. Заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Отже, уповноважені особи управління Держпраці у Сумській області діяли у спосіб та в порядку, визначеному законом, при проведенні інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1, складанні акта інспекційного відвідування та постанови про накладення штрафу на позивача.

Частиною 1 статті 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною 1 статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Відповідно до статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адмініструванням єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ.

Так, відповідно до Порядку повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 413, повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів, а саме: засобами електронного зв'язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п'ятьма особами.

Отже, видання наказу про прийняття на роботу та подання повідомлення до ДФС є невід'ємними етапами оформлення трудових відносин, недотримання яких є фактичним допуском працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Статтею 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013, штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Отже, встановлений контролюючим органом факт допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) є правовою підставою для застосування до роботодавця штрафних санкцій.

Судом встановлено, що висновки інспектора праці під час інспекційного відвідування стосовно порушення вимог статті 24 Кодексу законів про працю України ґрунтуються на даних відеозапису, які за твердженням позивача, не можуть вважатися допустимим доказом.

В розумінні частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України електронний диск з відеозаписом, наданий відповідачем є електронним доказом.

Відповідно до частин 2-5 вказаної статті електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Суд критично оцінює посилання відповідача на дані відеозапису як доказ, яким зафіксовано події інспекційного відвідування закладу, в якому здійснює господарську діяльність позивач, оскільки ні інформації про наявність у відповідача чи іншої особи оригіналу електронного доказу, ні самого оригіналу вказаного електронного доказу для огляду в судовому засіданні відповідачем не надано, а його копія не засвідчена у встановленому законом порядку.

Враховуючи наведене, наданий суду представником відповідача диск із відеозаписом подій, пов'язаних із проведенням 13.09.2018 року інспекційного відвідування, суд не враховує як доказ.

Водночас суд звертає увагу, що відповідно до п. 22 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295, матеріали, зафіксовані засобами аудіо-, фото- та відеотехніки в ході інспекційних відвідувань, долучаються до акта у паперовому або електронному вигляді на дисках для лазерних систем зчитування, на яких проставляється номер акта. Про долучення таких матеріалів робиться відмітка в акті. Зі змісту акта інспекційного відвідування (а.с.24-26) вбачається, що процес відвідування зафіксовано засобами відеотехніки, проте акт не містить відмітки про долучення таких матеріалів до акта, що свідчить про їх відсутність та недопустимість наданого суду електронного диску як доказу.

Крім того, допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_17 зазначив, що в трудових відносинах з позивачем не перебуває, у день проведення інспекційного відвідування знаходився в названому закладі як відвідувач, у закладі буває часто.

Інших доказів допущення до роботи без укладання трудового договору осіб, зазначених у акті, відповідачем не надано.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно 90 , оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, у ході проведення перевірки відповідачем не зібрано достатніх доказів, які б давали можливість об'єктивно встановити факт порушення позивачем частин 1, 3 статті 24 КЗпП України, а тому підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення трудового законодавства відсутні.

За таких обставин суд вважає, що Управлінням Держпраці у Сумській області не доведено правомірності та обгрунтованості постанови про накладення штрафу на позивача, а тому, порушені права позивача підлягають захисту шляхом визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу №СМ 1525/187/АВ/ТД-ФС від 03.10.2018 у розмірі 335 070,00 грн.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Управлінням Держпраці у Сумській області 3350,70 грн в рахунок відшкодування судового збору (а.с.3).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_2) до Управління Держпраці у Сумській області (, вул. Горького, 28-Б, м. Суми, 40000) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати постанову Управління Держпраці у Сумській області від 03 жовтня 2018 року № СМ 1525/187/АВ/ТД-ФС про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 335070 (триста тридцять п'ять тисяч сімдесят) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Сумській області на користь ОСОБА_1 3350 (три тисячі триста п'ятдесят) грн. 70 коп. в рахунок відшкодування судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах

Повне рішення складене 22 квітня 2019 року.