Справа № 400/2666/18
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/2666/18
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

Пятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.04.2018 року № 0-1404,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.04.2018 № 0-1404 про призначення податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2018 р. у сумі 6250,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 25.04.2018 р. всупереч нормам діючого законодавства про сплату транспортного податку з фізичних осіб. Оскаржуване повідомлення рішення є протиправним, оскільки скарга на це рішення вважається повністю задоволеною згідно п. 56.8, п. 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України, а рішення підлягає відкликанню, проте не відкликається відповідачем.

Крім того, у позивача відсутній об'єкт оподаткування транспортним податком у 2018 році.

Відповідач позовні вимоги не визнав з тих підстав, що автомобіль позивача виготовлений 26.03.2017 р. та згідно переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню у 2018 р., що був розміщений на офіційному сайті Мінекономрозвитку, такий автомобіль оподатковується до 1 року, а один рік йому виповнюється фактично у березні 2018 р., тому оскаржуване повідомлення-рішення прийнято відповідно до норм чинного законодавства.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.04.2018 № 0-1404 про призначення податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2018 р. у сумі 6250,00 грн.

На вказане рішення Головним управлінням ДФС України у Миколаївській області подано апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити.

Під час судового засідання судом апеляційної інстанції було зясовано обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень, а також зясовано, які обставини визнаються та які заперечуються, у звязку з чим ухвалою Пятого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2018 р. вирішено продовжити розгляд даної справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Позивач придбав автомобіль марки «BMW», модель «Х6», об'ємом двигуна 2979 см3, тип пального - В, державний номер - ВЕ1771АР, рік випуску - 2017.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Положеннями п. 267.2.1. ст. 267 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою КМУ, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об'єму циліндрів двигуна, типу пального.

Щороку, до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального.

Відповідно до п. 13 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою КМУ від 18.02.2016 року № 66, Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого податкового (звітного) року розміщує на своєму офіційному веб-сайті перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо зазначених автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального.

З 01.01.2018 р. мінімальна заробітна плата складає 3 723,00 грн, тобто для цілей оподаткування податком середньоринкова вартість автомобіля повинна складати більш ніж 1 396 125,00 грн. (3 723 х 375).

Разом з тим, на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України у розділі «Розрахунок вартості транспортних засобів» зазначено, що середньоринкова вартість транспортного засобу «BMW X6 3,0 бензин 2017 року випуску» складає 1 204 857,78 грн. (а.с. 11), що не перевищує наведений вище розмір.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що визначення середньоринкової вартості транспортних засобів для цілей оподаткування транспортним податком відповідно до ст. 267 ПК України належить виключно до повноважень Мінекономрозвитку.

Так, на виконання своїх повноважень Мінекономрозвитку було визначено середньоринкову вартість наведеного транспортного засобу 1 204 857,78 грн.

Проте, як вже було зазначено, для цілей оподаткування одним з критеріїв є середньоринкова вартість транспортного засобу, яка має становити понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто більш ніж 1 396 125,00 грн.

Оскільки вартість транспортного засобу позивача не перевищує середньоринкову вартість подібного автомобіля, а саме складає 1 204 857,78 грн., то для позивача відсутній обєкт оподаткування транспортним податком у 2018 році.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне врахувати наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, подав скаргу до ДФС України на податкове повідомлення-рішення від 25.04.2018 р.

Рішенням ДФС України від 31.05.2018 р. № 7877/М/99-99-11-02-0-14 для зясування обставин справи, керуючись п. 56.9 ст. 56 ПК України, продовжено строк розгляду скарги до 20.07.2018 р.

Рішенням ДФС України від 16.07.2018 р. № 10227/П/99-99-11-02-01-14 оскаржуване рішення від 25.04.2018 р. залишено без змін, а скарга позивача без задоволення. Відповідне рішення направлено позивачу 16.07.2018 р.

Відповідно до положень пп. 56.8, 56.9 ст. 56 ПК України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Також скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абз. 1 п. 56.9 ст. 56 ПК України.

Проте, позивач зазначив, що підтвердження отримання поштового відправлення щодо результатів розгляду його скарги ДФС України у нього відсутні, а також відсутнє рішення ДФС щодо продовження строків розгляду скарги.

Згідно листа Укрпошти від 17.09.2018 р. на адресу чи імя позивача не надходило жодної кореспонденції з 22.05.2018 р. по 10.09.2018 р. (а.с.12), а також жодних доказів того, що відповідач (ДФС України) надсилав позивачу будь-яку кореспонденцію з приводу оскаржуваного рішення немає.

Тобто, ДФС України не надсилало протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги (день отримання скарги 22.05.2018 р., граничний строк 11.06.2018 р.) на адресу ОСОБА_2 вмотивоване рішення поштою з повідомленням про вручення, а також не було його вручено і під розписку. Разом з тим не надсилалось і будь-якого рішення про продовження строку розгляду скарги.

Таким чином, враховуючи наведене, скарга ОСОБА_2 на податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС України у Миколаївській області від 25.04.2018 року № 0-1404 про визначення грошового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб за 2018 рік у сумі 6500,00 грн. вважається повністю задоволеною відповідно до вищенаведених норм податкового законодавства.

Позивач зверталась до апелянта з листом від 29.08.2018 р. про відкликання податкового повідомлення-рішення від 25.04.2018 № 0-1404 та просила письмово повідомити її про результати розгляду звернення у встановлений законом строк.

Згідно відповіді контролюючого органу на вищевказане звернення, ДФС України направляло на адресу ОСОБА_2 поштою повідомлення про результати розгляду скарги та рішення про результати розгляду скарги.

Проте, жодних доказів направлення на адресу позивача вказаних рішень апелянт не надав.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач (апелянт), який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_1 ОСОБА_4