Справа № 2240/3228/18
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2240/3228/18 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович А.І. Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

10 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Загороднюка А.Г. Драчук Т. О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

представник позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

представник відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Хмельницької області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Хмельницької області до Управління Держпраці у Хмельницькій області, Головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів Управління Держпраці у Хмельницькій області ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування припису,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2018 року Навчально-методичний центр цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Хмельницької області звернувся до суду з позовом до Управління Держпраці у Хмельницькій області та головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів Управління Держпраці у Хмельницькій області ОСОБА_2, в якому просив:

1) визнати дії суб'єкта владних повноважень, а саме інспектора праці Управління праці у Хмельницькій області ОСОБА_2 при проведенні інспекційного відвідування від 09 липня 2018 року протиправними;

2) визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень № 22-01/1405-ІВ-415 від 12 липня 2018 року.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права в частині визначення обов'язків інспектора держпраці при отриманні звернення фізичної, в результаті чого в ОСОБА_2, як посадової особи, виник обов'язок, передбачений ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а саме обов'язок проведення заходу зі здійснення державного нагляду (контролю), а не здійснення відвідування з метою інформування. Тому, на думку апелянта, дії інспектора при проведенні інспекційного відвідування є протиправними.

Щодо суті встановлених перевіркою порушень, апелянт вказує, що Положення про преміювання надає право вносити зміни у фонд преміювання у разі введення (скасування) видів виплат, що й було зроблено адміністрацією позивача зі збереженням фонду оплати праці, затвердженого в загальному та спеціальному фондах бюджету, згідно вимог бюджетного законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного

Як встановлено судом першої інстанції, 09.07.2018 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів Управління Держпраці у Хмельницькій області ОСОБА_2, на підставі направлення про проведення інспекційного відвідування від 02.07.2018 №482/18, проведено інспекційне відвідування в Навчально-методичному центрі цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Хмельницької області з приводу порушених у зверненні ОСОБА_4 питань, за результатами якого складено ОСОБА_3 інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 09.07.2018 за №22-01/1405-ІВ.

З акта інспекційного відвідування вбачається, що в ході проведення перевірки, зокрема, встановлено, що педагогічних працівників позивача частково позбавлено премії за 8 місяців за відсутності підстав для позбавлення преміювання, передбачених Положенням про преміювання працівників у 2017 та 2018 роках. Вказані обставини є порушенням ч.4 ст.97 та ч.1 ст.98 КЗпП України.

На основі ОСОБА_3 прийнято Припис про усунення виявлених порушень від 12.07.2018 за №22-01/1405-ІВ-415 (далі - Припис), в якому зазначено зміст виявлених порушень (відображених в акті) та посилання на порушені нормативно-правові акти (1) ч.1 ст.98 КЗпП України та ч.1 ст.13 Закону №108; 2) ч.4 ст.97 КЗПП України), які зобов'язано усунути (арк. спр. 131).

Не погоджуючись з діями суб'єкта владних повноважень щодо проведення інспекційного відвідування та із винесеним приписом, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що проведення відвідування посадовою особою відповідача в порядку п. 33 Порядку №295, та проведення в подальшому інспекційного відвідування, результати якого були оформлені у вказаному вище ОСОБА_3, відповідає чинному законодавству.

Щодо суті виявлених перевіркою порушень, то суд першої інстанції зазначив, що відповідач дійшов правильного висновку про порушення позивачем вимог ч. 4 ст. 97, ч. 1 ст. 98 КЗпП України та ч. 1 ст. 13 Закону №108, та зобов'язав вчинити дії на усунення цих порушень трудового законодавства, оскільки позивачем, згідно наказу від 24.05.2018 за №26 було здійснено перерахунок попередньо виплаченої заробітної плати з вересня 2017 року по квітень 2018 року (включно) шляхом зменшення розміру встановленої наказами, нарахованої та фактично виплаченої працівникам премії, тоді як підстав для часткового позбавлення працівників премії за попередній період ні законодавство, ні вищезгадані Положення про преміювання (які розроблені на підставі законодавства, що прямо у них вказано), не передбачають.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 4-5 ст.2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон №877-V), заходи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення проводяться у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Так, у апеляційній скарзі апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права в частині визначення обов'язків інспектора держпраці при отриманні звернення фізичної, в результаті чого в ОСОБА_2, як посадової особи, виник обов'язок, передбачений ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а саме обов'язок проведення заходу зі здійснення державного нагляду (контролю), а не здійснення відвідування з метою інформування.

Щодо вказаного слід зазначити, що згідно з ч.1 ст.6 Закону №877-V підставою для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров'ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Так, частиною 4 статті 2 Закону №877 визначено, що заходи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення проводяться у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Управління Держпраці при здійсненні контрольно-наглядової діяльності керується Конвенцією Міжнародної організації праці №81 1947 року "Про інспекцію у промисловості й торгівлі", ратифіковану Законом № 1985-ІУ ( 1985-15) від 08.09.2004. Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» передбачено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

На основі Конвенції №81 розроблено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 (далі - Порядок №295) як спеціальний нормативно-правовий акт, що регламентує особливості процедури здійснення контрольних функцій органами Держпраці.

Колегія суддів зазначає, що вказаним Порядком не передбачено таких форм здійснення державного контролю як планові та позапланові перевірки, а ч.5 ст.2 Закону 877-V не зобов'язує забезпечувати відповідача дотримання ч.1 ст.6 вказаного Закону.

Також, згідно з п. 2 Порядку №295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Відповідно до п. 33 Порядку №295 інспектор праці самостійно приймає рішення про необхідність відвідування роботодавця з метою інформування його та працівників про найбільш ефективні способи дотримання законодавства про працю, моніторингу стану його дотримання, у тому числі щодо оформлення трудових відносин.

Згідно з п. 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.

Відповідно до п. 20 Порядку №295, акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування.

Колегія суддів звертає увагу, що особливістю інспекційного відвідування є лише те, що захід контролю під такою назвою застосовується лише органами Держпраці.

Отже, проведення відвідування посадовою особою відповідача в порядку п. 33 Порядку №295, та проведення в подальшому інспекційного відвідування, результати якого були оформлені у вказаному вище ОСОБА_3, відповідає чинному законодавству.

Таким чином, така форма здійснення контрольної діяльності як «інспекційне відвідування» (інспектування, інспекція) визначена Порядком №295 саме тому, що передбачається Конвенцією №81 (п.2 ст. 12, ст. 15, ст.16) у зв'язку з чим доводи апелянта щодо обов'язку проведення заходу зі здійснення державного нагляду (контролю) є безпідставними.

Окрім того, як правильно зазначено судом першої інстанції, інспектор праці виконувала наказ начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області №120 від 07.02.2018 "Про здійснення інспекційних відвідувань посадовими особами Управління" (т.1 а.с. 122-123), який є чинним, і таким що відповідає вимогам закону.

Також, колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта щодо відсутності погодження центрального органу виконавчої влади на проведення позапланового заходу державного нагляду, оскільки така вимога не поширюється на органи Держпраці.

За таких обставин, колегія суддів критично ставиться до позиції апелянта, що при здійсненні заходу контролю на НМЦ ЦЗ та БЖД Хмельницької області інспектором праці було допущено процесуальні порушення.

Таким чином, судова колегія апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання дій інспектора праці Управління праці у Хмельницькій області ОСОБА_2 при проведенні інспекційного відвідування від 09 липня 2018 року протиправними, оскільки як встановлено вище, інспектор праці діяв в межах та у спосіб передбачений чинним законодавством, а тому відповідно позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваного припису про усунення виявлених порушень № 22-01/1405-ІВ-415 від 12 липня 2018 року і відсутності підстав для його скасування виходячи з наступного.

Згідно п. 23 Порядку №295, припис є обов'язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об'єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Відповідно до п. 24 Порядку №295, припис вноситься об'єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду. У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю. Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник припису залишається в об'єкта відвідування.

Так, 20.03.2018 МВС України видано наказ №219 «Про затвердження змін до умов оплати праці працівників бюджетних установ, закладів та організацій Державної служби України з надзвичайних ситуацій», яким затверджено Зміни до Умов оплати праці працівників бюджетних установ, закладів та організацій Державної служби України з надзвичайних ситуацій, затверджених наказом МВС від 14 серпня 2015 року №975, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 04 вересня 2015 року за N 1062/27507, що додаються. Водночас зазначено, що цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з 01 вересня 2017 року.

На виконання вищезазначеного наказу МВС позивачем видано наказ від 24.05.2018 року №26 «Про встановлення посадових окладів та перерахунок заробітної плати педагогічним працівникам НМЦ ЦЗ та БЖД Хмельницької області». Згідно даного наказу працівникам НМЦ ЦЗ та БЖД Хмельницької області підвищено посадові оклади з 1 вересня 2017 року. Згідно з п. 2 наказу зазначено провести перерахунок заробітної плати за вересень 2017 року - квітень 2018 року педагогічним працівникам НМЦ ЦЗ та БЖД Хмельницької області, встановивши їх розміри премії згідно додатку до наказу.

Відповідно до акту інспекційного відвідування від 09.07.2018 за №22-01/1405-ІВ, загальна сума нарахованої заробітної плати у вересні 2017 р. - квітні 2018 p., з урахуванням підвищення посадових окладів, на виконання наказу МВС від 20.03.2018 року № 219, залишилася незмінною до виплати, оскільки при підвищенні посадових окладів розмір премії не був врахований в повному обсязі, встановленому наказами керівника помісячно. Педагогічним працівникам НМЦ ЦЗ та БЖД Хмельницької області було скасовано встановлені, нараховані та виплачені премії за період вересень 2017 року по квітень 2018 року (позбавлено преміювання). Наказ про утримання з працівників коштів (у зв'язку із позбавленням преміювання) не видавався. Таким чином, педагогічних працівників частково позбавлено премії за 8 місяців за відсутності підстав для позбавлення преміювання, передбачених в Положеннях про преміювання працівників у 2017 році та 2018 році. Вказані обставини є порушенням ч.4 ст.97 КЗпП України та ч.1 ст.98 КЗпП України (арк. спр. 125-128 т.1).

Тобто, фактично позивачем було зменшено розміри виплачених за вересень 2017 року - квітень 2018 року премії працівникам на ту суму, яка необхідна для підвищення посадового окладу кожного працівника.

Щодо суті встановлених перевіркою порушень, апелянт вказує, що Положення про преміювання надає право вносити зміни у фонд преміювання у разі введення (скасування видів виплат, що й було зроблено адміністрацією позивача зі збереженням фонду оплати праці, затвердженого в загальному та спеціальному фондах бюджету, згідно вимог бюджетного законодавства.

Однак, слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Згідно зі ст. 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Статтею 2 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці" (далі - Закон №108/95-ВР) визначено, що основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з ст. 8 Закону №108/95-ВР, Держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників. Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Відповідно до ст. 13 Закону №108/95-ВР, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом позивача від 05.01.2017 за №17 затверджено Положення про преміювання працівників у 2017 році, згідно п. 3.6 якого визначено, що виплата премій здійснюється щомісячно під час виплат заробітної плати за поточний місяць в межах фонду преміювання за розрахунковий період (місяць). Пунктом 4.4 цього Положення передбачено, що працівники позбавляються премії в повному обсязі або частково виключно за той календарний місяць, у якому допущено порушення, або за той, у якому його виявлено (т.1 а.с. 153-155). Аналогічні норми також містить Положення про преміювання, затверджене позивачем згідно наказу від 17.01.2018 за №22 (т.1 а.с. 156-158).

Отже, позивачем, згідно наказу від 24.05.2018 за №26 було здійснено перерахунок попередньо виплаченої заробітної плати з вересня 2017 року по квітень 2018 року (включно) шляхом зменшення розміру встановленої наказами, нарахованої та фактично виплаченої працівникам премії.

Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції, підстав для часткового позбавлення працівників премії за попередній період ні законодавство, ні вищезгадані Положення про преміювання (які розроблені на підставі законодавства, що прямо у них вказано), не передбачають.

Щодо доводів апелянта про те, що законодавством надано право керівнику установи самостійно визначати розмір премії працівникам установи, то слід зазначити, що таке право не є абсолютним, оскільки має здійснюватись в межах законодавства, і без його порушень, а також згідно норм його ж Положень про преміювання. Зокрема, п. 3.2 Положення про преміювання передбачає, що наказом начальника встановлюються розміри премії конкретним працівникам з урахуванням складності, відповідальності та умов виконуваної роботи, кваліфікації працівників та результатів їх роботи. Наказ видається не пізніше, ніж за 3 дні до встановленого строку виплати заробітної плати за поточний місяць.

Крім того, у апеляційній скарзі апелянт зазначає що п.2.4 Положення про преміювання надає право вносити зміни у фонд преміювання у разі ведення (скасування) видів виплат, що й було зроблено позивачем зі збереженням фонду оплати праці, затвердженого в загальному та спеціальному фондах бюджету, згідно вимог бюджетного законодавства.

Однак, колегія суддів вважає такі доводами відповідача помилковими, оскільки вказаний пункт не застосовується до спірних правовідносин, так як стосується майбутніх розрахунків.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про порушення позивачем вимог ч. 4 ст. 97, ч. 1 ст. 98 КЗпП України та ч. 1 ст. 13 Закону №108, тому припис відповідача від 12.07.2018 №22-01/140-ІВ-415 винесений на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законом, у зв'язку з чим скасуванню не підлягає.

Також, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що вимоги припису не містять порушень та відповідних норм, які порушено діями позивача, оскільки форма припису затверджена наказом Міністерством соціальної політики України від 18.08.2017 № 1338 "Про затвердження форм документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування інвалідів", і відповідачі її не порушили.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315, статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Хмельницької області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 квітня 2019 року.

Головуючий ОСОБА_5

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7