Справа № 135/255/19
Суддя: Волошина Т. В.
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 135/255/19
Провадження № 2-а/135/5/19
РІШЕННЯ

іменем України

11.03.2019 Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошиної Т.В.,

з участю секретаря Ступак Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора СРПП старшого лейтенанта поліції Тарасенка Олександра Миколайовича, Тульчинського відділення поліції Немирівського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до інспектора СРПП старшого лейтенанта поліції Тарасенка Олександра Миколайовича, Тульчинського відділення поліції Немирівського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 425018 від 12.02.2019 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122, ч.1 ст.126 КУпАП. Зазначив, що 12.02.2019 року керуючи автомобілем «Шкода Октавіа» н/з НОМЕР_1 рухаючись в м. Тульчин по вул. Незалежності у нього виникла раптова поломка, що змусило його зупинити керований ним автомобіль та вийти з автомобіля для з'ясування причини поломки. В той час до нього підійшов інспектор СРПП старший лейтенант поліції Тарасенко О.М. та попросив пред'явити посвідчення водія, на що він показав документ, але не передав інспектору в руки. На його пояснення інспектор не реагував та повідомив, що буде складати відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП. Інспектор не з'ясувавши всі обставини виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 425018 від 12.02.2019 року серії, згідно якої на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.. Всі його законні вимоги було проігноровано. Тому він звернувся в суд з позовною заявою та просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ДПО18 № 425018 від 12.02.2019 року, яку було винесено інспектором СРПП старшого лейтенанта поліції Тарасенком О.М.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, подав до суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач, будучи належно та завчасно повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не надіслав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідачем не надано суду матеріалів справи про адміністративне правопорушення, в зв'язку з чим, справу розглянуто на підставі наявних у ній матеріалів, які надані позивачем.

Позивачем надано копію оскаржуваної постанови серії ДПО18 № 425018 від 12.02.2019 року, згідно якої вбачається, що ОСОБА_1 12.02.2019 року о 13 год. 30 хв. керуючи автомобілем «Шкода Октавіа» н/з НОМЕР_1 рухаючись в м. Тульчин по вул. Незалежності здійснив зупинку на посадковому майданчику зупинки громадського транспорту, чим порушив п.15.9е ПДР, а також не пред'явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1 ПДР. Своїми діями ОСОБА_1 скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 , ч.1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Жодних доказів, які б свідчили про правомірність прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122, ч.1 ст.126 КУпАП відповідачем не надано, хоча судом витребовувалися матеріали справи про адміністративне правопорушення, в разі заперечення відповідача проти позову.

Відповідно до положень п. 15.9 (е) ПДР України зупинка забороняється: ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Відповідно до п.2.1(а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії

Відповідно до п.2.4(а) ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відтак, зазначення в оскаржуваній постанові того, що позивач порушив вимоги вказаних пунктів є безпідставним.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Підлягає врахуванню те, що жодних доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч.1 ст.126 КУпАП відповідачем не надано, хоча судом витребовувались всі матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Твердження позивача про те, що йому не було надано можливість викласти обґрунтовані пояснення по справі, не було враховано його пояснення про те, що він вимушено здійснив зупинку автомобіля через його поломку, а також не враховано той факт, що він пред'явив для огляду посвідчення водія, відповідачем не спростовано.

За таких обставин суд вважає, такими, що мають право на існування твердження позивача, про те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не було враховано та не вирішено його заперечення проти скоєння ним правопорушення, а саме - того, що він не порушував Правил дорожнього руху.

Згідно ст. 71 КАСУ обов'язок доказування покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. Відповідач заперечень проти позову не подав, доказів, які б спростували вищезазначені доводи позивача, чи вказували б на правомірність рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не навів, тому суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121-126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, термін «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення

Правова позиція по даному питанню висловлена Конституційним Судом України в рішення від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Проте, у наведених вище положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

При цьому, суд приймає до уваги, що вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення (фіксування вчиненого правопорушення) та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Однак, судом встановлено, що немає жодних відомостей про те, що було складено протокол у справі про адміністративне правопорушення на підставі ч. 2 ст. 258 КУпАП, а постанова в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача складена на місці вчинення правопорушення, тією самою посадовою особою, яка виявила дане правопорушення.

З огляду на вказане суд зазначає про наступне.

Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції визначається Інструкцією з оформлення матеріалівпро адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1376.

Згідно з п. 3 зазначеної Інструкції протоколи про адміністративні правопорушення не складаються у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

Тобто, орган поліції у випадку незгоди особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має обов'язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач не погоджувався зі спірною постановою відповідача під час її винесення та з застосуванням адміністративного стягнення.

Таким чином, суд вважає, що вказане свідчить про наявність у відповідача обов'язку скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП.

Однак, такий протокол останнім складено не було.

Зазначена обставина свідчить про порушення відповідачем приписів вказаної вище Інструкції та ч. 5 ст. 258 КУпАП.

Крім цього, п. 18 Інструкції визначено, що протокол про адміністративне правопорушення та матеріали про вчинене адміністративне правопорушення відповідно до статті 257 КУпАП надсилаються (надаються) органу (посадовій особі), уповноваженому(ій) розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Проте, справа була розглянута і спірна постанова була винесена відповідачем на місці вчинення правопорушення, хоча з позову вбачається, що позивач вважав за необхідне розглядати справу з участю адвоката.

Виходячи зі змісту положень КУпАП суд зазначає, що перелік адміністративних правопорушень, визначених частиною першою статті 258, за які адміністративне стягнення накладається та стягується на місці вчинення правопорушення є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Оскільки, на справи про адміністративні правопорушення за вчинення правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.1 ст.126 КУпАП, дія положень статті 258 КУпАП не поширюється, тому, винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122, ч.1 ст.126 КУпАП, уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення є неправомірним і призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема, право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо.

Правова позиція по даному питанню висловлена Науково-консультативною радою при Вищому адміністративному суді України в узагальненому науково-консультативному висновку «Застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП» від 01.07.2015 року.

Таким чином, суд вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача безпосередньо на місці його вчинення, без складання протоколу, призвело до порушення процесуальних прав позивача як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає що спірна постанова прийнята відповідачем з порушенням повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 283, 289, 247, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 100, 241, 242, 243-246 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 425018 від 12.02.2019, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя