Справа № 0870/2665/12
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2019 року

Київ

справа №0870/2665/12

адміністративне провадження №К/9901/741/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2012 (суддя - Сацький Р.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2013 (головуючий суддя - Малиш Н.І., Дурасова Ю.В., Щербак А.А.) у справі № 0870/2665/12 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про скасування податкового повідомлення рішення, -

встановив:

У січні 2006 року Концерн «Міські теплові мережі» звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя (далі - ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя) від 30.09.2005 №/0.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Так, за наслідками повторного перегляду, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.02.2012 рішення судів першої та апеляційної інстанції у даній справі скасовано, справу направлено на новий розгляд в суд першої інстанції для належного з'ясування факту поставки товару та обставин стосовно такої поставки, дослідження первинних документів, які б підтверджували факт перевезення товару, його прийняття за кількістю та якістю, виконання вантажно-розвантажувальних робіт, зберігання товару тощо.

За наслідками останнього перегляду, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2012, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2013, в позові відмовлено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, Концерн «Міські теплові мережі» оскаржив їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2012, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2013 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування своїх вимог Концерн «Міські теплові мережі» зазначає, що попередніми судовими інстанціями було безпідставно відхилено, як доказ реальності спірних операцій, подані позивачем первинні документи, не досліджено належним чином зміни майнового стану учасників розглядуваних операцій, наслідком чого стало прийняття неправильних по суті спору рішень. Також позивач зазначає, що в судових рішеннях не зазначено на підставі яких доказів суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність факту поставки товарно-матеріальних цінностей.

Відповідач не скористався своїм правом та не надав відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду даної касаційної скарги.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як з'ясовано судами попередніх інстанцій, ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя проведена виїзна планова комплексна документальна перевірка дотримання вимог податкового та валютного законодавства Концерном «Міські теплові мережі» за період з 01.10.2003 по 31.03.2005 з податку на прибуток та з податку на додану вартість, за період з 01.08.2002 по 31.03.2005.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 19.09.2005 № 163/23-32121458, в якому відображено висновок про те, що підприємство у липні 2004 року включило до складу податкового кредиту податку на додану вартість у сумі 370392,00 грн. внаслідок придбання товару у Закритого акціонерного товариства «Нікопольський ливарний завод» на загальну суму 2222352,00 грн., який частково залишився не сплаченим з листопада 2004 на загальну суму 1849020,00 грн. у т.ч. ПДВ на суму 308170 грн., чим порушено підпункт 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

На підставі названого акту перевірки, ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.09.2005 № /0, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 462255, 00 грн., в т.ч. 308170,00 грн. - основний платіж та 154085,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

За наслідками процедури адміністративного оскарження зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної вартості товарів, але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою протягом такого звітного періоду у зв'язку з наступним: або придбанням/виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів для оподатковуваних операцій в межах господарської діяльності платника податку.

Дата виникнення права платника податку на податковий кредит, як це передбачено у підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 вказаного Закону, слід вважати дату здійснення першої з наступних подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

У підпункті 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 наведеного вище Закону визначено, що податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках, є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом та виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг).

Податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту (підпункт 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Для підтвердження правомірності включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених позивачем у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично підтверджений належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Слід зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість формування податкового кредиту первинними документами покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), оскільки саме він виступає суб'єктом, який використовує при обчисленні кінцевої суми податку, що підлягає сплаті до бюджету, суму податкового кредиту ПДВ, визначену постачальником.

Судами також встановлено, що підприємством Концерн «Міські теплові мережі» придбано заслонки пічні для термообробки лиття та поковок у загальній кількості 184 шт. у ЗАТ «Нікопольський ливарний завод» у липні 2004 року, згідно договору купівлі-продажу №2710-03/п від 27.10.2003.

Концерном «Міські теплові мережі» у період 2003 по 2004 роки було оприбутковано 3086 шт. виробів на загальну суму 56351671,20 грн. (у т.ч. ПДВ 9391945,20 грн.) згідно накладних на відпуск товарно-матеріальних цінностей в кількості 11 шт. Розрахунок за товар проведений на загальну суму 54502650,00грн.

Заборгованість Концерну за договором складала в розмірі 1849021,20 грн., а на час розгляду справи була списана згідно наказу від 31.10.2007 №603/1 з відображенням в бухгалтерському обліку доходу.

Відповідно до п. 3.1 договору купівлі-продажу № 2710-03/п від 27.10.2003, сторони дійшли згоди, що покупець зобов`язується оплатити за товар протягом 90 календарних днів з моменту постачання шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця або іншою формою, передбаченою чинним законодавством України.

На підтвердження отримання товару позивачем до перевірки було надано накладні на відпуск ТМЦ №28-1/07/04 від 28.07.2004, по податковій накладній № 280704 від 28.07.2004.

Проте, товарно-транспортна накладна на перевірку не надана, провести інвентаризацію перевіряючі не могли, оскільки позивачем було зазначено про укладення договору комісії.

Так, 29.10.2003 був укладений Договір Комісії №20/1, згідно якого Комітент (Концерн «Міські теплові мережі») поручає Комісіонеру (ТОВ «Промексімгруп»), здійснювати для Комітента за винагороду продаж товарів.

За період з 2003 по 2004 роки Товар передавався за актами приймання-передачі в кількості 12 шт. на загальну суму 47582211,30 грн. без ПДВ.

Комісіонер ТОВ «Промексімгруп» перерахував на розрахунковий рахунок Концерну «Міські теплові мережі» за період з 2003 по 2004 роки суму 45536581,14 грн.

Товар, засувки печей для термообробки лиття та поковок, отримані Концерном від ЗАТ «Нікопольський ливарний завод» згідно накладної від 28.07.2004 №28-1/07/04 в кількості 184 шт. на суму 1 851 960,00 грн. без ПДВ, були передані на комісію ТОВ «Промексімгруп» згідно Акту приймання-передачі від 28.07.2004 №16/1 в кількості 184 шт. на суму 1874378,76 грн. без ПДВ на території франко-складу за адресою у місті Нікополь вул. К. Лібкнехта, 169.

Відповідно до умов Договору ТОВ «Промексімгруп» мав протягом 90 (дев'яносто) календарних днів реалізувати переданий на комісію товар та перерахувати на розрахунковий рахунок Концерну «МТМ» отримані від реалізації грошові кошти, дані зобов'язання виконані не були, у зв'язку з чим 01.09.2005 Концерн «МТМ» звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з ТОВ «Промексімгруп» 1874387,76 грн. за договором комісії. Рішенням господарського суду Запорізької області від 02.11.2005 позовні вимоги задоволено.

На запит податкового органу, Нікопольська ОДПІ листом від 19.12.2005 вих.№51335/7/23-517 повідомила, що підприємство ЗАТ «Нікопольський ливарний завод» за юридичною адресою не знаходиться. Отже, підтвердити фактичне придбання позивачем вищевказаного товару у ЗАТ «Нікопольський ливарний завод» не є можливим.

У ході перевірки підтвердити фактичну наявність товару, провести інвентаризацію ТМЦ не було можливим, оскільки підприємство ТОВ «Промексімгруп», якому переданий товар на комісію, знаходиться у розшуку.

Крім того, перевіркою було встановлено, що комісіонером (ТОВ «Промексімгруп»), на підставі договору комісії № 20/1 від 29.10.2003, було укладено зовнішньоекономічний контракт № 01 від 03.03.2004 з фірмою «ALTDORF LC Gmbh» Hessischer Hof, Friedrich-Ebert-Anlage 40, Frankfurt am Main (Німеччина).

Згідно відповіді Міністерства внутрішніх справ України від 01.12.2005 №55/580 компанія «ALTDORF LC Gmbh» Hessischer Hof, Friedrich-Ebert-Anlage 40, Frankfurt am Main (Німеччина) в Німеччині не зареєстрована і не існує. Вказана адреса належить готелю «Hessischer Hof».

Крім того, на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.02.2012 для встановлення всіх обставин стосовно поставки, встановлення факту перевезення товару, його прийняття за кількістю та якістю, виконання вантажно-розвантажувальних робіт, зберігання товару та інше, за клопотанням представника Концерну «МТМ» у судовому засіданні був допитаний у якості свідка ОСОБА_2 з приводу передачі товарів від ЗАТ «Нікопольський ливарний завод» до Концерну «МТМ» та від Концерну «МТМ» до ТОВ «Промексімгруп».

Свідок пояснив, що він дійсно був присутнім під час передачі товарів, а саме заслонки пічні для термообробки лиття та поковок, яке відбувалося в м. Нікополі 28.07.2004 року на ЗАТ «Нікопольський ливарний завод», але товар він не бачив, фактично прийом товару не здійснював, а лише поставив свій підпис на акті прийому -передачі. Прийом товару здійснював директор Концерну «Міські теплові мережі» ОСОБА_3., який і підписав акт прийому - передачі товару на комісію. Також подальший рух товару йому не відомий.

За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що платник не підтвердив належним чином оформленими документами, які є достатніми для встановлення дійсних змін майнового стану учасників задекларованих операцій, добросовісність податкової вигоди, на яку він претендує, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Касаційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2013 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна ,

Судді Верховного Суду