Справа № 826/2616/17
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року Справа № 826/2616/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 січня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_2

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів

фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного

товариства «Комерційний банк «Хрещатик»

Костенка Ігора Івановича,

третя особа, яка не заявляє самостійні

вимоги на предмет спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання дій та рішення протиправними

та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка Ігора Івановича (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про:

- визнання протиправним рішення відповідача щодо відмови у включенні позивача до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у включенні позивача як вкладника до реєстру кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик»;

- зобов'язання відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо нього як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «КБ «Хрещатик» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу від 28.12.2015 р. № 238D-649251.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 січня 2019 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що він є спадкоємцем свого батька, яким з ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір банківського вкладу, що він успадкував вклад батька на підставі свідоцтва про право на спадщину, що відповідач позбавив його права на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім того, апелянт наполягає на тому, що судом першої інстанції не було досліджено всіх доказів у справі, що у справі відсутні докази, які б свідчили про пов'язаність апелянта або його батька з банком, а також, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що він є кредитором банку, а не його вкладником.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати і ухвалити постанову про задоволення позову.

Фондом гарантування вкладів фізичних осіб подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на тому, що підстави для включення особи до загального реєстру вкладників виникають у Фонду лише після подання Уповноваженою особою відповідної інформації про вкладника.

Апелянтом подано відповідь на зазначений відзив Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якій він наполягає на тому, що набув право на банківський вклад до віднесення банку до категорії неплатоспроможних, що він має право на виплату гарантованої суми відшкодування вкладу його померлого батька, а також наводить доводи, аналогічні, викладеним в його апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 28.12.2015 р. між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір банківського вкладу «Новорічний старт» № 238D-649251 в національній валюті із щомісячною сплатою процентів.

За умовами вказаного договору Банк приймає грошові кошти вкладника на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1, що відкривається Банком на його ім'я, в сумі 50 000,00 грн. на термін з 28.12.2015 р. по 28.06.2016 р. з автоматичним продовженням терміну вкладу на аналогічний термін (6 місяців).

28.12.2015 р. на виконання вимог п. 2.3.2 вищезазначеного договору, ОСОБА_4 було внесено кошти на вкладний рахунок в сумі 50 000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 28.12.2015 р. № DP28_270179.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2), а його спадкоємцем є позивач.

05.04.2016 р. Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 234 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних».

На підставі зазначеної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.04.2016 р. № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», відповідно до якого розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Хрещатик» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05.04.2016 р. до 04.05.2016 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені ст.ст. 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку Ігорю Івановичу строком на один місяць з 05.04.2016 р. до 04.05.2016 р. включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.04.2016 р. № 560 продовжено строк тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» та повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» Костенка І.І. з 05.05.2016 р. до 04.06.2016 р. включно.

02.06.2016 р. Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик».

На підставі зазначеного рішення виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03.06.2016 р. № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» з 06.06.2016 р. по 05.06.2018 р. включно, призначено Уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора Костенку І.І.

30.09.2016 р. позивачем отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого позивач успадкував від ОСОБА_4 грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаційними виплатами по них, що знаходяться у ПАТ «КБ «Хрещатик», а саме:

1) НОМЕР_3 (залишок коштів на якому станом на 06.06.2016 відсутній);

2) НОМЕР_4 (залишок коштів на якому станом на 06.06.2016 становив 8,72 грн.);

3) НОМЕР_5 (залишок коштів на якому станом на 06.06.2016 становив 50 000,00 грн.);

4) НОМЕР_6 (залишок коштів на якому станом на 06.06.2016 становив 133,34 грн.).

13.10.2016 р. позивач подав до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» заяву про включення до реєстру кредиторів банку або виплату коштів згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом в межах гарантованої суми Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Листом від 23.12.2016 р. № 2-3/3/12172 відповідач повідомив позивача про те, що спадкодавець позивача був асоційованою особою - родичем пов'язаної з банком особи, тому був включений до переліку пов'язаних з банком осіб та Фонд припинив приймання вимог кредиторів після закінчення 20 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» (газета «Голос України» № 106 (6360) від 09 червня 2016 року), тобто 11 липня 2016 року, а тому всі інші вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними. Таким чином, заява позивача до уповноваженої особи про визнання кредитором та повернення коштів не може бути внесена до реєстру кредиторів, оскільки така заява надійшла після закінчення строку прийняття кредиторських вимог. Одночасно позивача повідомлено про те, що спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню в судовому порядку.

Позивач, вважаючи, що його протиправно не було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «Хрещатик», звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є вкладником банку у розумінні чинного законодавства, що безпосередньо між ним і банком жодного договору у межах спірних правовідносин не укладалося і правові підстави для виплати йому гарантованого відшкодування за вкладом батька відсутні.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ( далі - Закон № 4452-VI ), Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 р. №14 ( далі - Положення № 14 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У ст. 2 Закону № 4452-VI визначено, що вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно з ч. 1 ст. 26, ч. 1, 2 ст. 27 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа Фонду має право: 1) вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; 2) укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; 3) продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; 4) повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

5) заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; 6) звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку; 7) залучати до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації за рахунок банку на підставі цивільно-правових договорів інших осіб (радників, аудиторів, юристів, оцінювачів та інших) у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. Такі договори можуть бути розірвані в односторонньому порядку у день повідомлення уповноваженою особою Фонду другої сторони про таке розірвання з наслідками, встановленими цивільним законодавством; 8) призначати проведення аудиторських перевірок та юридичних експертиз з питань діяльності банку за рахунок банку в межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду; 9) приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов'язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю; 10) зупиняти розподіл капіталу банку чи виплату дивідендів у будь-якій формі; 11) вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що право на відшкодування коштів за рахунок Фонду мають виключно вкладники банку, тобто фізичні особи, які вступили у правовідносини із банком безпосередньо на підставі договору банківського вкладу (депозиту) або є власниками депозитних іменних сертифікатів.

При цьому, жодних виключень з вказаного правила законодавством не передбачено.

Таким чином, лише набуття фізичною особою статусу вкладника банку є правовою підставою для включення її Уповноваженою особою до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що вкладником ПАТ «КБ «Хрещатик» у розумінні ст. 2 Закону № 4452-VI є ОСОБА_4, а не позивач, оскільки саме він вступив у договірні відносини із Банком та саме ним і на його користь було укладено відповідний договір з Банком і відкрито банківський рахунок. Безпосередньо між позивачем і Банком жодного договору у межах спірних правовідносин не укладалося, а на підставі свідоцтва про спадщину позивач набув правовий статус кредитора ПАТ «КБ «Хрещатик», а не вкладника, що виключає наявність правових підстав для отримання ним гарантованої суми відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та вказує на можливість задоволення його вимог до Банку в порядку черговості, згідно зі ст. 52 Закону № 4452-VI.

Однак, виходячи з предмета, підстав та юрисдикції даного позову, включення позивача до реєстру кредиторів в порядку ст. 52 Закону № 4452-VI не підлягає вирішенню в межах даного спору.

Відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

З огляду на це, доводи апелянта про те, що він є спадкоємцем свого батька, яким з ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір банківського вкладу, що він успадкував вклад батька на підставі свідоцтва про право на спадщину, що відповідач позбавив його права на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, судова колегія вважає необґрунтованими.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не було досліджено всіх доказів у справі, що у справі відсутні докази, які б свідчили про пов'язаність апелянта або його батька з банком, а також, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що він є кредитором банку, а не його вкладником, апеляційний суд до уваги не приймає як такі, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Отже, проаналізувавши всі доводи апелянта, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 січня 2019 року - без змін.

При уьому, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 17 квітня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: