Справа № 287/2/17-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2019 року

Київ

справа №287/2/17-а

адміністративне провадження №К/9901/20084/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Ємільчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - управління ПФУ) на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року (судді Шевчук С.М., Бучик А.Ю., Майор Г.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до управління ПФУ про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною відмову управління ПФУ призначити йому пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на п'ять років відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ); зобов'язати управління ПФУ призначити йому пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на п'ять років відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ та здійснити нарахування та виплату зазначеної пенсії, починаючи з 20 листопада 2016 року.

Позов обґрунтував тим, що управління ПФУ протиправно відмовило йому призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796-ХІІ з підстав того, що посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю видане Олевською районною державною адміністрацією, а не обласною державною адміністрацією.

Суди встановили, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, по досягненню 55 років звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії із зниженням пенсійного віку.

Управління ПФУ листом 12 грудня 2016 року № 4534/03 відмовило позивачу в цьому (призначити пенсію із зниженням пенсійного віку) і послалося на те, що посвідчення потерпілого 4 категорії серії НОМЕР_1 від 16 листопада 1992 року видано Олевською районною державною адміністрацією, а не обласною державною адміністрацією.

Позивач не погодився із таким рішенням управління ПФУ і звернувся до суду.

Олевський районний суд Житомирської області постановою від 03 лютого 2017 року позов задовольнив. Визнав протиправною бездіяльність управління ПФУ, яка полягає у відмові призначити ОСОБА_1 пенсію зі зменшенням пенсійного віку на п'ять років згідно зі статтею 55 Закону № 796-ХІІ. Зобов'язав управління ПФУ призначити ОСОБА_1 пенсію зі зменшенням пенсійного віку на п'ять років згідно зі статтею 55 Закону № 796-ХІІ з дня, що настав за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 20 липня 2016 року, а також нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсії зі зменшенням пенсійного віку на п'ять років згідно зі статтею 55 Закону № 796-ХІІ, починаючи з 20 липня 2016 року.

Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 21 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасував. Прийняв нове - про часткове задоволення позову. Зобов'язав управління ПФУ розглянути подану ОСОБА_1 заяву і додані до неї документи про призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку на п'ять років згідно зі статтею 55 Закону № 796-ХІІ та прийняти відповідне рішення з урахуванням належності ОСОБА_1 до осіб потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, які мають право на користування пільгами (в тому числі і правом на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку), встановленими Законом № 796-ХІІ. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Управління ПФУ не погодилося із рішенням суду апеляційної інстанції і подало касаційну скаргу про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У скарзі посилається на те, що посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, видане позивачу, не відповідає вимогам законодавства, тому ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на п'ять років відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Верховний Суд переглянув судові рішення в межах доводів касаційної скарги і дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 4 частини першої статті 11 Закону № 796-ХІІ встановлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року проживали або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону № 796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Згідно з положеннями частини третьої статті 65 Закону № 796-ХІІ посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Статтею 55 Закону № 796-ХІІ визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Приписами статті 55 цього Закону передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, - зменшення віку передбачено - 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Згідно з частиною третьою статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Відповідно до статті 26 Закону № 796-ХІІ право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Статтею 44 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) встановлено, що заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), передбачено, що при призначенні (перерахунку) пенсії за віком надаються, зокрема, документи, які засвідчують особливий статус особи.

Згідно з пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року № 501 (у редакції, чинній на час видачі позивачу посвідчення - 16 листопада 1992 року), посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції від 19 грудня 1991 року із змінами і доповненнями від 01 липня 1992 року), іншими актами законодавства України.

Пунктом 10 Порядку № 501 передбачено, що видача посвідчень провадиться, зокрема, потерпілим і учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС - Радою Міністрів Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій за місцем проживання. При цьому, громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, посвідчення видаються за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).

Законом України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме у статті 2 виключено зону посиленого радіологічного контролю. Цим же Законом статті 2 (визначення категорії зон радіоактивних забруднених територій) та 23 (Компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4) Закону № 796-ХІІ виключено.

З наведеного випливає, що населений пункт, у якому проживав позивач з моменту прийняття названого закону, втратив правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Виключення території з місцем проживання позивача із переліку територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, позбавило позивача можливості отримати посвідчення особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до існуючого порядку. Своєю чергою це виключення позбавило його можливості виправити виявлену відповідачем помилку у посвідченні, яке було видано позивачу.

З фактичних передумов цієї справи суди підсумували, що позивач зареєстрований та проживає в с. Рудня-Бистра Олевського району Житомирської області з 26 квітня 1986 року дотепер. З-поміж іншого ця обставина підтверджується довідкою від 06 грудня 2016 року № 523, виданою Руднє-Бистрянською сільською радою, про те, що позивач справді зареєстрований та постійно проживає з 26 квітня 1986 року і дотепер в с. Рудня-Бистра Олевського району Житомирської області. Доказом цього є й копія паспорта позивача.

Звідси апеляційний суд визнав, що позивач належить до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії та згідно з абзацом 4 статті 14 Закону № 796-ХІІ станом на 01 січня 1993 року прожив або відпрацював у зоні посиленого радіологічного контролю більше чотирьох років, а також він (ОСОБА_1.) є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи та має право на користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема, правом на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Водночас обставини і висновки, які на них гуртуються, вказують на відсутність у відповідача підстав для відмови розглянути заяву позивача про призначення пенсію за описаних ним умов.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постанові від 24 липня 2018 року (справа № 287/45/17), відповідно до якого у випадку, якщо подані особою документи не викликають сумнівів щодо її (особи) проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, а інших підстав, що унеможливлюють призначення такій особі пенсії, відповідач не називає, то відмова останнього призначити особі пенсії за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі положень Закону № 796-ХІІ тільки з тієї причини, що посвідчення видано неуповноваженим органом (не обласною, а районною державною адміністрацією) є необґрунтованою і по суті неправильною.

В аспекті згаданого вище аргументування суд апеляційної інстанції із наведенням критеріїв розуміння бездіяльності суб'єкта владних повноважень дійшов висновку, що управління ПФУ відносно стверджуваного позивачем права не бездіяло, а навпаки вдалося до активних дій, оскільки ухвалило рішення про відмову визнати право позивача на реалізацію свого права на призначення пенсії на пільгових мовах.

Таку аргументацію цього суду в частині визнання незаконним рішення суду першої інстанції про протиправну бездіяльність управління ПФУ потрібно визнати слушною.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції про зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію зі зменшенням пенсійного віку та здійснити нарахування та виплату пенсії, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до Порядку № 22-1 після надходження заяви та відповідних документів орган, що призначає пенсію, розглядає їх та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Тобто повідомленню про відмову призначити пенсію передує виключно рішення пенсійного органу, прийняте з цього питання.

Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

З огляду на це та, беручи до уваги наділення відповідача дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати пенсії або прийняття рішення про відмову у їх видачі, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зобов'язати управління ПФУ розглянути заяву позивача про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на п'ять років відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, яку він подав до цього органу.

Колегія суддів визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу Ємільчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : М.М. Гімон

Л.Л. Мороз