Справа № 440/3647/18
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 р.Справа № 440/3647/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 17.12.18 року по справі № 440/3647/18

за позовом ОСОБА_3

до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Міністра внутрішніх справ України

третя особа Міністерства внутрішніх справ України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Міністра внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що Ліквідаційною комісією Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області протиправно не вчинено дій, передбачених Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, щодо забезпечення надіслання Міністру внутрішніх справ України документів (подання), необхідних для призначення йому звання полковник міліції. Вказано, що оскільки звання "підполковника" йому присвоєно наказом № 208-ос від 04.04.1994, то наступне звання, відповідно до пункту 34 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, мало бути призначено йому не пізніше 04.04.1999. Однак, незважаючи на те, що подання про присвоєння позивачу звання "полковник міліції" було виготовлено кадровим підрозділом, в порушення вимог чинного законодавства, Ліквідаційною комісією Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області це подання не було направлено Міністру внутрішніх справ України й відповідно не було розглянуто, а рішення про присвоєння йому звання полковника міліції - не було прийнято.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року адміністративний позов ОСОБА_3 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Міністра внутрішніх справ України - задоволений частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області щодо ненаправлення Міністру внутрішніх справ України подання начальника ПМУ УМВС України в Полтавській області про присвоєння чергового спеціального звання полковника міліції ОСОБА_3.

Зобовязано Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області направити для розгляду і прийняття рішення Міністру внутрішніх справ України подання начальника ПМУ УМВС України в Полтавській області (вхідний номер УМВС України в Полтавській області №1155від 17.03.2000 року) про присвоєння чергового спеціального звання полковника міліції ОСОБА_3.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення, суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно зясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

Міністерством внутрішніх справ України, також подано апеляційну скаргу, в якій, не погоджуючись з рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.12.2018р. в частині задоволення позовних вимог, просить суд скасувати оскаржуване рішення в частинні задоволення позовних вимог та ухвалити нове в цій частині, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Зокрема зазначає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Оскільки позивач 03.10.2000р. при звільненні знав (повинен був знати в силу займаної посади) про наявність у нього права присвоєння йому чергового спеціального звання «полковник міліції». Строк подання позову до суду закінчився через місяць після зазначеної дати, а отже позивачем пропущено строк звернення до суду із цим позовом. Крім того, заявник вказує і на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які полягають в застосуванні останнім Закону України «Про міліцію», який 07.11.2015 втратив чинність і не підлягав застосуванню.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019р. залучено Міністерство внутрішніх справ України до участі у справі в якості третьої особи.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційних скарг Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, у період з 10 лютого 1977 року по 03 жовтня 2000 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ.

Наказом від 03 жовтня 2000 року № 89-ос ОСОБА_3 звільнений з органів внутрішніх справ за віком у відставку. Вислуга років становила на час звільнення 27 років 05 місяців 25 днів (а.с. 16).

З матеріалів справи вбачається, що наказом МВС України № 208-ос від 04 квітня 1994 року ОСОБА_3 присвоєно звання підполковника міліції (а.с. 77).

У 2000 році ОСОБА_3 був звільнений у відставку у званні підполковника міліції.

08 серпня 2018 року позивач звернувся до Голови Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області зі запитом про надання інформації, у якому просив надати інформацію щодо того, чи було підготовлено відносно нього подання про присвоєння звання полковника міліції, а також чи було воно надіслано уповноваженим особам на розгляд (а.с. 14).

20 серпня 2018 року Головним управлінням НП в Полтавській області направлено лист на адресу позивача за № 37зі115/12/01-2018 (а.с. 15), яким на запит останнього повідомлено, що в архівній справі позивача наявне подання на імя начальника УМВС України в Полтавській області за підписом начальника ПМУ УМВС України в Полтавській області відносно позивача, яке не відповідає встановленим на той час встановленим вимогам - відсутня резолюція на поданні начальника УМВС України в Полтавській області.

28 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Голови Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області (а.с. 18). У письмовому зверненні він просив повідомити йому інформацію відносно того, до компетенції якого органу відноситься вирішення питання про присвоєння звання працівнику міліції, просив забезпечити накладення резолюції на подання від 17.03.2000 за № 1155 про присвоєння йому звання полковника, що наявне в архівних матеріалах, й направити останнє до МВС України для подальшого опрацювання.

Листом від 06 вересня 2018 року Ліквідаційна комісія УМВС України в Полтавській області повідомила ОСОБА_3, що до компетенції ГУ НП у Полтавській області не входить вирішення питань, що стосуються діяльності УМВС України в Полтавській області. Вказано також про відсутність будь-яких підстав для накладення резолюції на подання від 17.03.2000, оскільки втратив чинність Закон України "Про міліцію", яким регламентувався порядок проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ (а.с. 20).

28 серпня 2018 року ОСОБА_3 також направив письмове звернення й на адресу МВС України, у якому, зокрема, просив забезпечити розгляд подання від 17.03.2000 № 1155 про присвоєння йому звання "полковник" і присвоїти звання тією датою, коли воно повинно бути призначене (а.с. 19).

У відповідь на вказане звернення МВС України повідомило позивача, що відповідно до розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", втратив чинність Закон України "Про міліцію". Вказано, що спеціальні звання поліції присвоюються тільки діючим поліцейським відповідно до зазначеного Закону України та Порядку присвоєння спеціальних звань поліції та позбавлення спеціальних звань, затвердженого наказом МВС України від 12.03.2016.

Вважаючи порушеним своє право на присвоєння чергового спеціального звання "полковник міліції", з огляду на те, що сформоване подання на присвоєння такого звання протиправно не розглянуто, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов в частині не направлення Міністру внутрішніх справ України подання про присвоєння чергового спеціального звання полковника міліції ОСОБА_3 та зобовязання Ліквідаційної комісії Управління Внутрішніх справ України в Полтавській області направити для розгляду зазначене подання, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог в цій частині.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання протиправною бездіяльність Міністра внутрішніх справ України щодо не присвоєння ОСОБА_3 звання "полковник міліції" з 04.04.1999 року і зобовязання Міністра внутрішніх справ України розглянути питання про призначення йому звання "полковник міліції", суд першої інстанції виходив з того, що такі позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Законом України "Про міліцію" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, також у відповідній редакції визначено порядок проходження служби органів внутрішніх справ.

Згідно з ч. ст. 16 Закону України "Про міліцію", особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про міліцію" порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Разом із тим, порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ на час виникнення спірних правовідносин визначався Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114.

Положенням № 114 визначені спеціальні звання, які присвоюються особам, які перебувають на службі в органах внутрішніх справ. Безпосередньо до старшого начальницького складу відносяться такі спеціальні звання: майор міліції, підполковник міліції, полковник міліції.

Відповідно до абз. 5 пункту 27 Положення № 114, перші та чергові спеціальні звання рядового, молодшого, середнього і старшого начальницького складу присвоюються:

до підполковника міліції, підполковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь МВС України в Криму, місті Києві та Київській області, управлінь МВС України в областях, місті Севастополі, на транспорті та науково-дослідних установ, ректорами вищих закладів освіти системи МВС України та прирівняними до них особами;

до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - Міністром внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 34 Положення № 114 установлюються такі строки вислуги в спеціальних званнях осіб середнього і старшого начальницького складу: молодшого лейтенанта міліції, молодшого лейтенанта внутрішньої служби - 1 рік, лейтенанта міліції, лейтенанта внутрішньої служби - 2 роки, старшого лейтенанта міліції, старшого лейтенанта внутрішньої служби - 3 роки, капітана міліції, капітана внутрішньої служби - 3 роки, майора міліції, майора внутрішньої служби - 4 роки, підполковника міліції, підполковника внутрішньої служби - 5 років

Строк вислуги в спеціальному званні обчислюється від дня підписання наказу про присвоєння цього звання.

Приписами абз. 2 пункту 36 Положення №114 передбачено, для забезпечення своєчасного присвоєння чергових спеціальних звань начальницького складу необхідні для цього документи оформляються заздалегідь, з таким розрахунком, щоб вони надійшли на розгляд начальника, який має право присвоювати відповідне спеціальне звання, до дня закінчення встановленого строку вислуги років у спеціальному званні. З матеріалів справи встановлено, що позивач отримав чергове спеціальне звання "підполковник міліції" 04 липня 1994 року.

Таким чином з 05.04.1999 позивач набув право на присвоєння чергового спеціального звання, за наявності умов передбачених п. 28 Положення № 114, а саме: 1) відповідність чергового звання спеціальному званню, передбаченому за займаною штатною посадою; 2) закінчення встановленого строку вислуги в попередньому званні; 3) позитивна атестація.

03 жовтня 2000 року № 89-ос ОСОБА_3 звільнений з органів внутрішніх справ за віком у відставку. Вислуга років становила на час звільнення 27 років 05 місяців 25 днів.

Колегія суддів зазначає, що того ж дня позивачем підписано розписку про отримання у відділі кадрів Полтавського міського управління наступних документів: трудової книжки; військового квитка; припису на постановку на військовий облік; виписки з наказу.

А отже, отримавши вказані вище документи 03.10.2000 позивач знав про те, що спеціальне звання «полковник міліції» йому не було присвоєно.

Відповідно до статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно із ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Поряд з тим частиною п'ятою зазначеної статті встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

А отже, саме з 03.10.2000 необхідно обчислювати місячний строк (передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України) на звернення до суду із позовом щодо проходження публічної служби.

Колегія суддів критично оцінює посилання позивача про те, що останній дізнався про порушення його прав тільки у 2018 року. Позивач жодним чином не обґрунтовує того, чому одразу після звільнення та за вісім років після звільнення останній не звертався до компетентних органів стосовно присвоєння звання йому «полковник міліції». В свою чергу, належних та достатніх доказів пропущення строку звернення до суду із позовом позивачем не надано.

Більше того, Положенням № 114 не передбачено вирішення питання щодо присвоєння спеціального звання «полковник міліції» громадянам, які не проходять службу в органах внутрішніх справ та/або звільнені зі служби.

З огляду на вищезазначене, позивачем пропущено строк звернення до суду із позовом.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (Справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи, що позивачем не зазначено поважних причин з яких він не звертався до суду з цим позовом протягом тривалого часу та не надано доказів на підтвердження обставин, за яких він був позбавлений можливості звернутися до суду з даним позовом, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності поважних причин пропуску строку для звернення до суду, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому наявні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Згідно ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції може своєю постановою скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а отже рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_3.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року по справі № 440/3647/18 - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Міністра внутрішніх справ України третя особа Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст постанови складений та підписаний: 23.04.2019 року