Справа № 818/784/15
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 р.Справа № 818/784/15
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 року, (постановлену головуючим суддею Опімах Л.М., суддями Соп'яненко О.В., Воловик С.В.) за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2015 року по справі № 818/784/15

за позовом ОСОБА_1

до Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області

про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

02.03.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, в якому просив: визнати неправомірними дії відповідача по нарахуванню і виплаті йому заробітної плати не відповідно до вимог ст. ст. 47, 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", починаючи з січня 2015 року, та зобовязати відповідача проводити йому виплату щомісячного заробітку на підставі Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (ст. ст. 47, 129), починаючи з січня 2015 року, а саме в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням виплат за вислугу років.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2015 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1Ф відмовлено., яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 року.

18.12.2018 р. ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд постанови за виключними обставинами, в якій просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2015 року за виключними обставинами та зобовязати відповідача нарахувати та виплатити йому заробіток за період з 01.01.2015 року по 21.12.2016 року включно та вихідну допомогу, виходячи із розміру 15 мінімальних заробітних плат, з урахуванням доплати за вислугу років за відрахуванням раніше виплачених сум.

Підставою для перегляду судового рішення, у звязку з виключними обставинами зазначає, встановлену Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018, неконституційність окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 р., застосованого судом при вирішенні справи.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 року, відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2015 року в адміністративній справі № 818/784/15 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії .

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 р. та задовольнити його заяву про перегляд за виключними обставинами постанови Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2015 р. і розглянути апеляційну скаргу без його участі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції п. 1 ч. 2, ч. 5 ст. 361 КАС України. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні заяви з тих підстав, що визнаний рішенням Конституційного Суду України закон втратив свою чинність лише після прийняття цього рішення. Зазначає, що суд першої інстанції фактично розглянув його заяву як за нововиявленими, а не за виключними обставинами.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін, розгляд справи, у звязку із службовою зайнятістю, проводити без участі представника відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за виключними обставинами, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вказані заявником обставини, а саме наявність Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року по справі № 11-р/2018 не змінюють правового регулювання спірних правовідносин та не доводять факту допущення судом помилки при розв'язанні спору, а тому, підстави для скасування постанови Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2015 р. по справі № 818/784/15 відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно із п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у звязку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

У своїй заяві ОСОБА_1 посилається на те, що Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018 визнані неконституційними відповідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 року в редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд від 12.02.2015 року і відновлено положення, згідно якого посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється з 01.01.2015 року в розмірі 15 мінімальних заробітних плат.

Як вбачається зі змісту постанови Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2015 року, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд виходив із того, що дії відповідача щодо виплати позивачу в січні 2015 року суддівської винагороди у розмірі 7 мінімальних заробітних плат відповідають вимогам чинного законодавства України.

Пунктом 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 р. № 11-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року 15 мінімальних заробітних плат".

Також в резолютивній частині цього рішення вказано, що положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192-VIII втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Крім того, відповідно до ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України", закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, вказані заявником обставини, а саме наявність Рішення Конституційного суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018, не змінює правового регулювання спірних правовідносин, а тому, підстави для скасування постанови Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2015 року у справі № 818/784/15 відсутні.

Таким чином, норми, якими керувався Сумський окружний адміністративний суд від 12.02.2015 року при ухваленні спірної постанови Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-рп/2018 неконституційними не визнавались.

Крім того, суд апеляційної зазначає, що частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

У Рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність".

Отже, за змістом статті 152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 7 Закону України Про Конституційний Суд України, до повноважень Суду належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Згідно із ч. 1 ст. 91 Закону України Про Конституційний Суд України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-рп/2018 справа № 1-7/2018(4062/15) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України від 07.07.2010 року № 2453VІ Про судоустрій і статус суддів у редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192VІII Про забезпечення права на справедливий суд і втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином дія частини третьої статті 133 Закону України від 07.07.2010 року № 2453VІ Про судоустрій і статус суддів у редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192VІII Про забезпечення права на справедливий суд втратила чинність 04.12.2018 року.

За таких обставин, Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-рп/2018 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 820/2462/17.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 року по справі № 818/784/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови складено 22.04.2019 року