Справа № 804/3665/18
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 804/3665/18
Суддя І інстанції Барановський Р.А.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Мельника В.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування припису та постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з позовами в яких просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 11.04.2018р. за №ДН147/273/АВ/ТД-ФС/164, винесену Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) штрафу у розмірі 223 380, 00 грн. а також визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень № ДП147/273/АВ/П від 26.03.2018 року.

Ці позовні вимоги були обєднані в одне провадження відповідно до ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.08.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те , що висновок контролюючого органу про те, що нею фактично допущено до роботи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без укладення трудових договорів не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки з останніми було укладено цивільно-правові договори, а тому з її боку не було допущено порушень ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням ФОП ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позов в повному обсязі. Зазначає, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, мало місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Вказує на те, що договори укладені з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають предметом виконання певного визначеного обсягу робіт, їх умови вільно визначені, погоджені сторонами, а тому вони відносяться до цивільно-правових, а не трудових. Зазначені цивільно-правові договори з надання послуг за місцем розташування кафе, із сировини та на обладнанні позивача та в часи роботи кафе зовсім не мають ознак трудових з огляду на те, що використання приміщень, матеріалів і засобів замовника в часи його роботи зовсім не суперечать нормам ст. 901 ЦК України і самим наявним договорам про надання послуг. За вказаними договорами, замовник своєчасно прийняв і оплатив виконану роботу відповідно до актів виконаних робіт, які містять обсяг наданої послуги у вигляді конкретних величин, строк за який послуга надана та розмір винагороди за надану послугу. Покладення матеріальної відповідальності на фізичних осіб за невиконання або неналежне виконання покладених на них зобовязань відповідає нормам ст. 601 ЦК України, а не нормам трудового права. Крім того вказані цивільно-правові угоди не визнавались недійсними в судовому порядку, також не доведено, що ці угоди є нікчемними в силу закону.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції сторони представник ФОП ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представник Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області просив відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, а також перевіривши рішення суду першої інстанції на підставі аналізу встановлених фактичних обставин справи і правильності застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець від 18.08.2000р.

До видів економічної діяльності позивача (за КВЕД) належить:

96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси (основний);

56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування;

68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

У період з 16.03.2018р. по 19.03.2018р. відповідачем проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань оформлення трудових відносин з найманими працівниками у ФОП ОСОБА_1, в ході якої встановлено наступне.

19.03.2018р. ФОП ОСОБА_1 для здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю надала документи:

-свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи -підприємця серії В02 №55247;

-цивільно-правовий договір б/н від 13.03.2018р., укладений позивачем із ОСОБА_2;

-пояснення щодо присутності на робочому місці (за барною стойкою), за адресою: м.Кам'янське, пр. Т. Шевченко, б. 14, кафе «Прокофьев».

До акту інспекційного відвідування відповідачем залучено акт №10327/04-36-13-05/260822127 від 23.02.2018р. фахівців Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівників та копії матеріалів.

Під час інспектування 16.03.2018р. встановлено, що режим роботи кафе «Прокофьев» визначено на доступному для ознайомлені місці (вхідні двері до кафе) з 9-00 до 22-00 годин без перерви та вихідних днів.

16.03.2018р. було зафіксовано наявність на робочому місці (за барною стойкою) 2-х осіб, які виконували роботу пов'язану з обслуговування населення, які від будь-яких пояснень чи надання відомості відмовились. Під час інспектування ФОП ОСОБА_1 було надано лише один цивільно-правовий договір з ОСОБА_2 Присутність на робочому місці іншої особи ФОП ОСОБА_1 письмово пояснила про не відношення до неї, як суб'єкта господарювання відповідної особи, та був ФОП ОСОБА_1 ідентифікований, як знайомий ОСОБА_2

Цивільно-правовий договір від 13.03.2018р. б/н між ФОП та ОСОБА_2 укладено на 4 дні (з 13.03.2018р. по 16.03.2018р.), згідно якого ФОП (замовник) доручає, а ОСОБА_2 (виконавець) бере на себе зобов'язання надати послуги з виготовлення 20 кавових напоїв та 20 чаїв (пункт 1.1 Договору). Пунктом 1.2 визначено, що замовник забезпечує виконавця усім необхідним для виконання робіт, передбаченим цим договором. За виконану роботу замовник сплачує виконавцю винагороду у розмірі 300,00 грн. (пункт 2.1 Договору).

В трудових відносинах, перебуває одна особа (ОСОБА_4 - договір з 29.12.2014р.), документів щодо нарахування та виплати заробітної плати, ведення кадрового діловодства під час інспектування не надано.

За результатами інспекційного відвідування 19.03.2018р. фахівцями Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області складено ОСОБА_2 інспекційного відвідування за №ДН147/273/АВ, який у зв'язку з неможливістю вручення був направлений рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення, реквізити поштового відправлення 1.

Висновками акту інспекційного відвідування від 19.03.2018р. відповідачем встановлено факт застосування позивачем праці громадян без належного оформлення трудових відносин та вчинив дії, спрямовані на приховування трудових відносин, шляхом укладення договорів цивільно-правового характеру.

За результатами здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань оформлення трудових відносин та на підставі акту перевірки Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області винесено припис №ДН147/273/АВ/П від 26.03.2018р., у якому зазначено про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог 4.1 ст. 21, ч. 1, ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України. Вказано про необхідність усунити порушення, а саме: не допускати до роботи працівників без укладання трудових договорів. Та надалі постійно виконувати вимоги чинного законодавства.

Розглянувши акт інспекційного відвідування №ДН147/273/АВ від 19.03.2018р., Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №ДН147/273/АВ/ТД-ФС/164 від 11.04.2018р., якою керуючись ст. 259 Кодексу законів про працю, ст. 53 Закону України «Про зайнятість населення», ч. 3 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013р. та на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України - вирішено накласти на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 223 380, 00 грн.

Підставою для винесення спірних постанови та припису стали висновки акту перевірки про те, що ФОП ОСОБА_1 фактично допущено до роботи без оформлення трудових відносин працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що здійснено в порушення вимог ч. 1, ч. 3 ст. 24 та ст. 31 Кодексу законів про працю України та свідчить про відсутність офіційного працевлаштування найманих працівників.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ФОП ОСОБА_1 у лютому та березні 2018 року було допущено ОСОБА_2 та ОСОБА_3, до роботи без укладання трудових договорів, оформлених наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Даний факт є порушенням ч.3 ст.24 КЗпП України, відповідно до якої працівник не може бути допущений до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У зв'язку із набуттям чинності 16.05.2017 постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок № 295) затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до вимог Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, посадовими обов'язками яких передбачено контрольні повноваження. Державний нагляд здійснюють шляхом виїзної перевірки посадовими особами Держпраці та територіальних органів, посадовими обов'язками яких передбачено здійснення повноважень державного нагляду за додержанням законодавства про працю. Наявність згоди Держпраці для здійснення державного контролю та державного нагляду за додержанням законодавства про працю за зверненням фізичних та юридичних осіб Порядком № 295 не передбачена (лист Департаменту з питань праці Державної служби України з питань праці від 18.05.2017 № 5716/4.1/4.2-ДП-17).

У відповідності до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до п.п. 3 абз.1 п. 5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться, в тому числі, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством.

Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5-7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю, його заступник.

Згідно з п.27 Порядку №295, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Зі змісту укладених цивільно-правових договорів між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (договір укладений на термін із 13.03.2018р. по 16.03.2018р.) та ОСОБА_3 (договір укладений на термін із 23.02.2018р. по 26.02.2018р.) слідує, що даними договорами регулюється процес організації трудової діяльності (виготовлення кави та чаю), а саме: виготовлення здійснюється за місцем розташування кафе «Прокофьев», із сировини, яка належить ФОП ОСОБА_1, на обладнанні, власником якого є ФОП ОСОБА_1 та в часи роботи кафе «Прокофьев», які встановлено ФОП ОСОБА_1

Як встановлено актом перевірки зазначені у договорах роботи (надані послуги) відносяться за КВЕД 56.10 до робіт постійного характеру виконання та їх можуть виконувати лише працівники, до яких законодавством встановлено певні вимоги.

Цивільно-правовими договорами встановлено об'єм наданої послуги, а саме: виготовлення 20-ти кавових напоїв та 20-ти чаїв, які повинні бути виконані 16.03.2018р. ОСОБА_2 (протягом 4-х днів) і 26.02.2018р. ОСОБА_3 (протягом 4 днів), за що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають отримати винагороду після прийняття роботи за актом, при цьому як вірно зазначив суд першої інстанції та встановлено актом перевірки зазначені обставини взагалі не відповідають умовам роботи закладів громадського харчування (діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування) та суперечить принципам діяльності закладів по обслуговуванню населення.

Фактично у даному випадку йдеться про підміну трудових договорів укладеними цивільно-правовими, оскільки в договорах на виконання робіт зазначено про процес робіт, які мають постійний характер виконання за встановленим режимом роботи ФОП ОСОБА_1, послуга по продажу кави та чаю надається за потребами відвідувачів кафе, право на виконання робіт по обслуговуванню населення обумовлено, чинним законодавством, для певних категорій громадян, відповідно до медичних висновків

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У відповідності до ч. 3 статті 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Загальне визначення цивільно-правового договору подається у статті 626 Цивільного кодексу України: договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відтак, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення цієї мети договір вважається виконаним і дія його припиняється. Тобто, він застосовується для реалізації визначених, найчастіше разових робіт.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Тому цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання разової конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів і у разі досягнення цієї мети, договір вважається виконаним і дія його припиняється.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Предметом трудових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зі змісту укладених між позивачем та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 цивільно-правових договорів, метою їх укладання є організація процесу праці. Відповідно предметом угоди є сам процес праці, тобто виконання певної роботи (певних трудових функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що, відносини, які склалися між Виконавцем та Замовником передбачали виконання роботи на постійній основі у певний проміжок часу та мали на меті саме процес праці.

Викладене свідчить про те, що ФОП ОСОБА_1 фактично в лютому та березні 2018 року було допущено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до роботи без укладання трудових договорів, оформлених наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що є порушенням ч.3 ст.24 КЗпП України.

У відповідності до абз. 1 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу зокрема: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

У відповідності до ч. 4 ст. 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п.1 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 № 509 (далі - Постанова № 509), порядок визначає механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

У відповідності до п. 2 Постанови № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

11.04.2018р. відбувся розгляд справи про накладення штрафу, на розгляд якої з'явилася ФОП ОСОБА_1

За наслідками розгляду справи про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, 11.04.2018р. уповноваженою посадовою особою Головного управління також правомірно було винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №ДН147/273/АВ/ТД-ФС/164 у розмірі 223 380, 00 грн.

Відтак, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень відповідачем норм діючого законодавства при винесенні спірної постанови та припису.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Внаслідок вказаного, аналізуючи вищенаведені норми закону та встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог.

Згідно з частиною 2 статті 74 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, обставини встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним судом, апелянтом не спростовано, внаслідок чого, всі наведені апелянтом доводи не заслуговують уваги, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова складена 17 квітня 2019 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник