Справа № 461/8548/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3781/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіксальної служби України про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2019 року (суддя першої інстанції Фролова Л.Д., м. Львів, повний текст рішення складено 01.02.2019),

В С Т А Н О В И В :

13 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Галицького районного суду м. Львова з позовом до Львівської митниці Державної фіксальної служби України про звільнення від відповідальності передбаченої ч. 3 ст. 470 МК України, скасування постанови від 25.09.2018 у справі про порушення митних правил № 5224/20900/18.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннм суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій вказала, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необгрунтованим, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивач не доставила транспортний засіб до митного органу у встановлений МК України термін з поважних причин, оскільки такий знаходився в несправному стані після ДТП в період з 12.04.2018 по 10.10.2018, що підтверджується цілим рядом доказів, які надавались Львівській митниці ДФС та долучені до позову. Сума відшкодування для завершення ремонту страховою компанією досі не виплачена. Крім того, зазначає, що процедура завершення ремонту є затратною, а процедура вивезення авто в пункт пропуску через державний кордон за допомогою спеціального транспортного засобу (евакуатора) чи в інший спосіб надзвичайно затратною, а фінансовий стан позивача не дає можливості оплатити такі витрати. Також, зазначає, що Львівська митниця Державної фіксальної служби України не повідомляла її про розгляд справи про порушення митних правил.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксація судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в ході перевірки баз даних ЄАІС Держмитслужби України встановлено, що 05 квітня 2018 року, близько 20 год. 50 хв., в зону митного контролю митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС ОСОБА_1 ввезла на митну територію України автомобіль марки «BMW 320», р.н. RPZ31391, номер кузова VIN-код WBAAP71090JL36579 в митному режимі «транзит» без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами ст. 95 МК України.

25 вересня 2018 року заступником начальника Львівської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_2 винесено постанову у справі № 5224/20900/18, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі п'ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн за перевищення більше, ніж на 10 діб встановленого ч. 1 ст. 95 МК України строку доставки транспортного засобу - автомобіля марки «BMW 320», р.н. RPZ31391, номер кузова VIN-код WBAAP71090JL36579.

Зазначену постанову відповідача позивач оскаржила до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при винесенні постанови у справі про порушення митних правил діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції про законність оскаржуваної постанови з таких підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст. 486 Митного кодексу України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 489 МК України).

Згідно із ст. 495 Митного кодексу України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 526 Митного кодексу України передбачено, що справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Отже, зазначеною нормою встановлено порядок повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності про час та місце розгляду справи про порушення митних правил.

Відтак, митний орган повинен був повідомити ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи про порушення митних правил поштовим відправленням з повідомленням про вручення.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази такого.

Хоча, і у позовній заяві і у апеляційній скарзі позивач вказувала, що повідомлення про розгляд справи про порушення митних правил їй надіслано не було.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Львівська митниця Державної фіксальної служби України належним чином повідомлялась про судові засідання як у суді першої, так і у суді апеляційної інстанції.

Проте, Львівською митницею Державної фіксальної служби України не надано ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції жодних доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи про порушення митних правил та доказів вчинення нею інкримінованого їй правопорушення.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, де у рішенні від 06 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» зазначається, що справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично мало кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Крім того відповідно до принципу рекомендацій № R (91) 1 Комітету - ОСОБА_3 Європи державам - членам стосовно адміністративних санкцій, окрім сформульованих у резолюції (77) 31 принципів справедливо адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватись такими принципами: особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину; вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; вона або її представник інформується стосовно характеру доказів зібраних у справі проти неї; вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Отже, особі, яка притягається до відповідальності має бути обовязково повідомлено про підстави розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також про день і місце такого розгляду, розяснено відповідні права та обовязки.

Проте, відповідач не повідомив позивача про час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення у встановленому порядку, чим порушив її право на захист.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що вина позивача у вчиненні інкримінованого їй діяння не доведена, а тому постанова про притягнення до відповідальності є протиправною.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, та приймаючи до уваги те, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2019 року у справі № 461/8548/18.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_2 № 5224/20900/18 від 25 вересня 2018 року у справі про порушення митних правил.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6