Справа № 580/1591/16-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 р.Справа № 580/1591/16-а
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Калитки О. М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 26.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Стеценко В.А., м. Лебедин, Сумська область, по справі № 580/1591/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України , ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:
Постановою Лебединського районного суду від 17.11.2016 року, ухваленою у справі № 580/1591/16-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано протиправною відмову Міністерства оборони України у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, який отримав ІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби.

Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2017 року апеляційні скарги Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без задоволення. Постанову Лебединського районного суду Сумської області від 17.11.2016 року по справі № 580/1591/16-а залишено без змін.

31.07.2018 року до суду надійшла постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 580/1591/16-а, з якої вбачається, що боржник - Міністерство оборони України 10.03.2018 року - до відкриття виконавчого провадження виконав рішення суду шляхом призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в сумі 2677 грн. 50 коп.

08.08.2018 року не погоджуючись з вищевказаним нарахуванням Міністерства оборони України, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про роз`яснення постанови суду від 17.11.2016 року.

27.08.2018 року Лебединським районний судом винесена ухвала, якою витребувано з Міністерства оборони документи, на підставі яких було здійснено нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги - розрахунку її призначення та копії документів, які бути підставою для розрахунку розміру одноразової грошової допомоги.

18.12.2018 року до Лебединського районного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій він просить встановити судовий контроль за виконанням постанови суду.

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 26.12.2018 року заяву ОСОБА_1 щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення було задоволено.

Зобов`язано Міністерство оборони України подати у строк до 26 січня 2019 року звіт про виконання постанови Лебединського районного суду від 17.11.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, відповідачем, Міністерством оборони України, було подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті ухвали, норм процесуального права, а саме: ст. 382 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що рішення Лебединського районного суду Сумської області від 17.11.2016 року по справі № 580/1591/16-а було виконано ним у повному обсязі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідач, Сумський обласний військовий комісаріат, у відзиві на апеляційну скаргу просив суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу Міністерства оборони України.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про встановлення судового контролю, виходив з того, що Міністерство оборони України не надало на вимогу суду документи, на підставі яких було здійснено нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, внаслідок чого суд не може дійти висновку щодо закінчення та обсягу виконання рішення Лебединського районного суду від 17.11.2016 року, яке набрало законної сили.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

В силу положень ч. 4 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011р. N 17-рп/2011 метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Враховуючи викладене, беручи до уваги положення ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, мету встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, колегія суддів зазначає, що такий судовий контроль може бути встановлений судом, який ухвалив судове рішення, лише тоді, коли судове рішення ще не виконано, оскільки в протилежному випадку втрачається вся суть та мета судового контролю.

Саме словосполучення «контроль за виконанням судового рішення» свідчить про те, що рішення суду за яким встановлюється судовий контроль або виконується або повинно бути виконано у майбутньому.

Як свідчать матеріали справи, на виконання рішень судів по справі № 580/1591/16-а, комісією Міністерства оборони України було прийнято рішення від 10.03.2017 року (протокол №23), яким призначено ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу розмірі 2677,50 грн., яка була виплачена ОСОБА_1 . Сумським ОВК на особистий рахунок (платіжне доручення № 246 від 28.03.2017 року) /а.с. 181, 182/.

У подальшому, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазуром Г.І. від 20.07.2018 року ВП №55881344, виконавче провадження по виконавчому листу № 580/1591/16-а від 20.03.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 було закінчено.

Відповідно до цієї постанови, до відділу надійшов лист від 21.05.2018 №248/2933 яким боржник повідомляє про повне виконання рішення суду, а саме, ще до відкриття виконавчого провадження 10.03.2018 року комісією Міністерства оборони України прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в сумі 2 667,50 (витяг з протоколу засідання комісії Міноборони від 20.03.2018 року №23).

Вказані документи наявні в матеріалах судової справи, надсилалися до Лебединського районного суду Сумської області, через що суд не міг не знати та не міг не усвідомлювати той факт, що рішення суду виконане в повному обсязі.

Більш того, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 26.12.2018 року сам про це зазначає, вказуючи постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №3 «Про огляд практики застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України» від 13.03.2017 року, Пленум дійшов висновків про наступне:

«Суб`єкт владних повноважень не може бути зобов`язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення, оскільки примусове виконання постанови суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа».

Обґрунтовуючи такий висновок, Пленум зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Отже, набрання постановою суду законної сили породжує такі правові наслідки: вирішується спір між сторонами, постанова суду стає загальнообов`язковою, є незмінною та остаточною та може бути виконана примусово.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, Вищий адміністративний суд України підтримав висновок суду апеляційної інстанції про те, що суб`єкт владних повноважень не може бути зобов`язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення, оскільки примусове виконання постанови суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що у разі незгоди з фактом виконання судового рішення, позивач повинен був оскаржити відповідну постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Проте, вказана постанова старшого державного виконавця не оскаржувалася та є чинною.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до резолютивної частини постанови Лебединського районного суду Сумської області від 17.11.2016 року по справі № 580/1591/16-а, суд постановив, зокрема:

- визнати протиправною відмову Міністерства оборони України у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, який отримав II групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби;

- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

Отже, як вбачається з резолютивної частини, судом зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати одноразову грошову допомогу у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

При винесення постанови, в судових засіданнях при розгляді даної справи, а також предметом розгляду справи № 580/1591/16-а не було встановлення або дослідження суми в грошовому еквіваленті одноразової грошової допомоги, яка повинна бути призначена позивачу. Також судом не досліджувалося та не було предметом розгляду розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 під час проходження військової служби або на час звільнення з військової служби.

Ці питання судами при розгляді адміністративної справи не досліджувалися, не обговорювалися, сторонами з даного приводу на надавалися ані пояснення, ані докази, через що питання конкретного розміру в грошовому еквіваленті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 виходить за рамки та межі предмета спору по справі №580/1591/16-а.

Також, колегія суддів звертає увагу, що ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право, а не обов`язок суду, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що відповідачем виконана постанова Лебединського районного суду Сумської області від 17.11.2016 р. по справі № 580/1591/16-а, отже підстави для встановлення судового контролю у відповідності до ст. 382 КАС України відсутні.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п.4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті ухвали були порушені норми чинного процесуального права, і як наслідок апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 26.12.2018 року по справі № 580/1591/16-а скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення відмовити .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 22.04.2019 року