Справа № 480/4291/18
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 р. Справа № 480/4291/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп'яненко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, року по справі № 480/4291/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"

до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 року адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, яка полягає у не накладенні арешту на кошти, інші цінності та майно Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" у зведеному виконавчому провадженні ЗВП № 57084810 в межах суми, достатньої для своєчасного і повного виконання наказу Господарського суду Сумської області, виданого у справі № 920/235/18.

В частині вимог про зобов'язання накласти арешт на кошти, інші цінності та на все майно Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" відмовлено в зв'язку з необґрунтованістю.

Відповідач, не погодившись з даним рішенням суду в частині визнання протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, яка полягає у не накладенні арешту на кошти, інші цінності та майно Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" у зведеному виконавчому провадженні ЗВП № 57084810 в межах суми, достатньої для своєчасного і повного виконання наказу Господарського суду Сумської області, виданого у справі № 920/235/18, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в цій частині та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Зокрема, відповідач вказує, що судом першої інстанції не було враховано того, що позивачем пропущений строк на звернення до суду з цим позовом.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 03.09.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про відкриття виконавчого провадження за наказом Господарського суду Сумської області про стягнення з ПАТ "Сумське МНВО" на його користь заборгованості в сумі 3 360 000 грн. В заяві просив з метою забезпечення виконання судового рішення накласти арешт на майно та кошти боржника (а.с. 10,11).

11.09.2018 заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУС в Сумській області прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57181220 з примусового виконання наказу. Зобов'язав боржника подати декларацію про доходи майно, попередив про відповідальність за неподання декларації, стягнув виконавчий збір. Арешт на кошти чи майно боржника накладений не був (а.с. 15).

Постановою від 17.09.2018 виконавче провадження з виконання наказу у справі №920/235/18 приєднано до зведеного виконавчого провадження №57084810 (а.с. 16-17).

Після відкриття виконавчого провадження за наказом у справі №920/235/18 державний виконавець вжив такі заходи з метою виконання судового рішення: 23.10.2018 в межах зведеного виконавчого провадження винесено постанову про накладення арешту на рухоме майно боржника (а.с. 87-88).

17.09.2018 постановою, прийнятою в межах зведеного провадження, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника у ПАТ "ПУМБ". Направлено постанову до банківської установи для виконання (а.с. 89-90).

24.01.2019 винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках в ряді банківських установ, в межах суми стягнення 12 934 794 грн. (а.с 154-156).

30.01.2019 прийнята постанова про опис та арешт майна боржника- тренувального спортивного комплексу (а.с. 157-158).

Оскільки боржник зобов'язання не виконав, позивач вважає, що відділом примусового виконання рішень не вжито всіх дієвих заходів щодо фактичного виконання рішення суду, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог в частині бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, оскільки відповідач не вжив достатніх та дієвих заходів для своєчасного і повного виконання наказу господарського суду у справі № 920/235/18.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині зобов'язання відповідача накласти арешт на кошти, інші цінності та на все майно ПАТ "Сумське МНВО", суд першої інстанції виходив з того, що такі заходи є не співмірними обсягу вимог за судовим наказом, стягувачем за яким є позивач.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Зі змісту ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Положеннями ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Приписами пункту 5 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

За приписами положень статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Приписами ч. 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Згідно з п.3 статті 56 зазначеного Закону, арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

З матеріалів справи вбачається, приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду відповідач не наклав арешт ні на майно, ні на кошти боржника, як того передбачає. 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження".

Поряд з тим, в період між та зверненням позивача до суду державний виконавець наклав лише арешт на кошти, що містяться на рахунках боржника в банку "ПУМБ" та 23.10.2018 наклав арешт на рухоме майно боржника.

Проте, відповідач не надав доказів, що залишок на рахунках у зазначеному банку є достатній для погашення заборгованості.

Матеріали справи також не містять відомостей, що вартість рухомого майна, на яке накладено арешт за постановою від 23.10.2018 є достатньою для погашення заборгованості в межах зведеного виконавчого провадження, в тому числі і перед позивачем.

Більше того, відповідачем не надано доказів, що у банку "ПУМБ" на рахунках боржника були кошти та що їх було спрямовано на погашення заборгованості перед позивачем. Також відповідач не надав доказів, що майно, на яке накладено арешт за постановою від 23.10.2018 оцінено та реалізовано, а кошти, отримані від реалізації, спрямовані на задоволення вимог позивача.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач не вжив достатніх та дієвих заходів для своєчасного і повного виконання наказу господарського суду у справі № 920/235/18, а отже наявна бездіяльність, яка полягала у не накладенні арешту на кошти та інші цінності в межах суми стягнення, достатньої для погашення заборгованості перед позивачем.

Колегія суддів зазначає, що безпідставними є доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо пропуску строку на звернення позивача з цією позовною заявою.

Як встановлено приписами частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. А частина 2 статті 287 КАС визначає десятиденний строк для звернення до суду з позовом про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця.

Стягувачем ПАТ «Укртатнафта» вимога перед державним виконавцем про накладення арешту на все майно та кошти боржника ставилась при зверненні з заявою про відкриття виконавчого провадження. Виконавче провадження за цією заявою відкрито постановою ВДВС від 11.09.2018. Запит (заява) позивача про надання інформації з приводу накладення відповідачем арештів направлено 20.09.2018. І лише 13.11.2018 відповідач надіслав ПАТ «Укртатнафта» повідомлення про те, що здійснена незалежна оцінка частини майна боржника. А інформація відносно арешту коштів - не надана взагалі. Отже, перебіг строку звернення до суду з позовом не може обчислюватись з дня відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача, оскільки бездіяльність відповідача є триваючою.

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 року по справі № 480/4291/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.А. Спаскін
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк