Справа № 420/926/19
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/926/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої - ОСОБА_2 до Головного управління ДМС України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої - ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДМС України в Одеській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління ДМС України в Одеській області в особі територіального підрозділу - Біляївського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області щодо відмови в оформленні та видачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року;

- зобов'язати Головне управління ДМС України в Одеській області в особі територіального підрозділу - Біляївського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з проставленою відміткою місця проживання без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, а саме: без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (УНЗР) та будь-якого іншого цифрового ідентифікатора, без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук та автоматизованої обробки персональних даних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її донька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, 25.10.2018 року звернулася із заявою до Біляївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з проханням щодо оформлення та видачі паспорту по досягненню 16-річного віку, вперше, зразка 1994 року у вигляді книжечки без використання засобів Державного демографічного реєстру. Однак, у його видачі було відмовлено. Позивач вказала, що у своєму зверненні її донька просила забезпечити реалізацію своїх законних прав і свобод та видати паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки, форма якої затверджена Постановою Верховної Ради України №2503 без використання засобів Реєстру (надання згоди на обробку персональних даних, а саме: на присвоєння УНЗР, включення цих даних до ЄДДР та здійснення будь-яких маніпуляцій з тілом особи (зняття біометричних даних тощо). Позивач зазначила, що у видачі паспорта громадянина України її доньці було відмовлено, про що зазначено у відповіді на заяву, не зважаючи на те, що вона має законне право на отримання паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки. Позитивної відповіді по суті поставлених питань так і не отримано, лист містив перелік нормативно-правових актів та цитування окремих норм, а також рекомендацію оформлення паспорта громадянина України, що містить безконтактний електронний носій, що не вирішує проблеми з отримання на законних підставах паспорта громадянина України у формі книжечки.

Позивач зазначила, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України» з 11 січня 2016 року, ДМС України розпочала здійснювати оформлення та видачу внутрішніх паспортів громадян України у вигляді пластикової картки типу ID-1 з відповідними характеристиками, які описані у вищезазначеній постанові. Ситуацію загострило прийняття КМУ постанови №745 від 26.10.2016 року, згідно з якою пункти 2 та 3 Постанови №302 викладено в іншій редакції, які ще більше звузили обсяг праві і свобод громадян, за якою громадяни вже не мають право отримувати паспорт громадянина України у вигляді пластикової картки типу ID-1 з 01.11.2016 року без безконтактного електронного носія, у зв'язку з чим порушується принцип рівності громадян, встановлений ст.21 Конституції України, оскільки п.3 постанови КМУ №745 встановлено, що до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки. Тобто, право отримання паспорта громадянина України старого зразка ставиться в залежність від рівня матеріально-технічного забезпечення підрозділів міграційної служби, а не від реалізації права особи отримати такий паспорт.

Позивач вважала, що таке обмеження грубо порушує основоположні конституційні права громадян, передбачені статтями 21-24, 27-29, 31, 32, 34, 35, 41-43, 46-48, 53, 60, 67, 68 Конституції України, на життя, релігійні переконання, честь, гідність, здоров'я, працю та заробітну плату, навчання, розвиток особистості тощо, оскільки громадяни, які за релігійними переконаннями відмовляються від отримання паспорта з безконтактним електронними носієм або з ним, від присвоєння унікального номеру запису у реєстрі (УНЗР) та від зняття біометричних даних, обліку персональних даних в ЄДДР позбавляють згідно з пунктами 2 та 3 постанови КМУ від 25.03.2015 року №302 права на отримання паспорта у формі книжечки, у тому числі, вперше, по досягненню 16-річного віку.

Позивач вказала, що сам факт присвоєння людині номера суперечить висновкам Нюрнберзького трибуналу 1946 року, що ратифікований Верховною Радою України під №3248-VІ від 19.04.2011 року, і не має строку давності, який прямо засудив присвоєння номерів по відношенню до людини і визнав такі дії злочином проти людяності. Більш того, загальновідомою є інформація про те, що в структурі номерів штрих-коду системи ЕАN-13 міститься число «666», тобто символіка, яка ображає почуття православних віруючих.

Позивач зазначила, що вона та її дитина є православними віруючими, що є основоположною релігією у нашій країні.

Позивач вказала, що відмова від отримання біометричного паспорта не є її окремою думкою, це не її окремі релігійні міркування, це позиція Української Православної Церкви, членом якої вона є, про що зазначено не лише в позові, а у зверненнях Української Православної Церкви.

Також позивач зазначила, що всі біометричні документи передбачають обов'язкове прийняття і використання ідентифікатора особи для всіх без винятку груп осіб, що може бути небезпечним для духовного життя і дає підстави вбачати типологічну подібність цього ідентифікатора з апокаліптичними знаками. Безпечними для людини з духовної точки зору є і досі залишаються паперові документи, які не містять цифрового ідентифікатора особистості.

Ухвалою від 25.02.2019 року судом прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 20 березня 2019 року о 10:05 год.

У судовому засіданні 20.03.2019 року оголошено перерву до 03.04.2019 року до 11:00 год. у метою дотримання процесуальних прав позивача на подання відповіді на відзив та відповідача - на подання заперечень на відповідь на відзив.

03.04.2019 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

У зв'язку з надходженням заяви позивача про розгляд справи за її відсутності, 03.04.2019 року представник відповідача також подала заяву, в якій просила розглядати справу в порядку письмового провадження.

Також 18.03.2019 року через канцелярію суду представник відповідача надав письмовий відзив, відповідно до якого останній заперечує проти задоволення позову. У відзиві представник відповідача зазначив, що 25.10.2018 року до Біляївського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області звернулась ОСОБА_2 із заявою про оформлення і видачу їй паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і без присвоєння унікального номера запису в ЄДДР (УНЗР). ОСОБА_2 надала копію свідоцтва про народження і дві фотокартки для оформлення паспорта у формі книжечки. Біляївський районний відділ ГУ ДМС України в Одеській області у межах строку, визначеного Законом України "Про звернення громадян" надав позивачці письмову відповідь на її заяву з відповідними роз'ясненнями щодо отримання паспорта громадянина України. У наданій відповіді Біляївський районний відділ ГУ ДМС України в Одеській області зазначив, що станом на день звернення позивачки всі підрозділи ГУ ДМСУ в Одеській області, у т.ч. і Біляївський районний відділ забезпечені матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України у формі ID-картки, а тому оформлення паспорта зразка 1994 року у вигляді книжечки в області припинено. Відповідачем зазначено, що заявники зобов'язані отримати паспорт громадянина України, зразок якого затверджений чинним на день звернення законодавством та не можна відмовитись від виконання обов'язку отримання паспорту посилаючись на релігійні переконання, оскільки жодних виключень з цього обов'язку ані Конституція України, ані законодавство не містять. Водночас роз'яснено про можливість відмовитися від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України.

Представник відповідача вказав, що відповідно до пункту 13 Розділу 2 Положення №2503-ХІІ визначено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35x45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України. Оригінали документів повертаються особі після прийняття заяви до розгляду. Тобто, вказаний перелік документів необхідний як для видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, так і для видачі паспорта громадянина України у формі картки.

ГУ ДМС України в Одеській області вважає, що протиправність дій відповідача в даному випадку відсутня, оскільки на підставі письмової заяви ОСОБА_2, за відсутності будь-яких даних особи, та за відсутності необхідних документів, відповідач позбавлений можливості видати паспорт громадянина України будь-якого зразка. Оскільки позивачем не подано всіх необхідних документів, відповідно такий обов'язок у даному випадку відсутній.

Враховуючи те, що позивач не звернувся із відповідною заявою для отримання адміністративної послуги - оформлення та видачі паспорта громадянина України, та за відсутності необхідних документів (фотокартки, свідоцтва про народження тощо), представник відповідача вважає, що бездіяльності відповідача щодо не оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки ОСОБА_2 відсутня, а так само відсутні підстави для зобов'язання відповідача видати такий паспорт.

Представник відповідача зазначив, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов'язаний отримати паспорт громадянина України.

Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» визначає правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов'язки осіб, на ім'я яких видані такі документи. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування законодавцем чітко визначено, що паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Разом з тим, частиною четвертою статті 13 Закону особам гарантується право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України. Таке право реалізується шляхом подання заяви відповідному уповноваженому суб'єкту про внесення або відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук особи до безконтактного електронного носія.

Представник відповідача вказав, що пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 року «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (у редакції, чинній на момент звернення позивача до відповідачів) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм. Пунктом 2 Порядку зазначено, що паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Відповідно до пункту 3 постанови № 302, прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано.

Також представник відповідача вказав, що наказ №320 13.04.2012 року "Про затвердження Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України" був документом, який встановлював порядок оформлення та видачі паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки. Наказ №320 втратив чинність на підставі Наказу Міністерства внутрішніх справ №161 від 01.03.2018 року «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства внутрішніх справ України від 13 квітня 2012 року №320».

Представник відповідача зазначив, що на день звернення позивача із заявою, у ГУ ДМС України в Одеській області були відсутні правові підстави для видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки. Рішення про відмову в оформлені паспорту громадянина України не приймалось та не могло бути прийняте враховуючи той факт, що з заявою встановленого зразку про отримання паспорта громадянина України позивачі не зверталися.

Твердження позивача про присвоєння ОСОБА_2 унікального коду (індивідуального штрих-коду) замість ім'я та використання цього числового коду замість ім'я, позивачами документально не доведено.

Представник відповідача вважав, що жодних виключень за релігійними переконаннями громадян стосовно форми та порядку видачі паспорту ані Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», ані Положення про паспорт громадянина України, затверджене 26.06.1992 року постановою Верховної Ради України № 2503-ХІІ, на день звернення позивачів до суду не містили.

ГУ ДМС України в Одеській області не вважає відмову відповідача від надання позивачу паспорту у вигляді книжечки, як неспіврозмірне обмеження свободи позивачки на вираження своїх релігійних поглядів та переконань, втручання в особисте та сімейне життя оскільки, держава має право мати інформацію щодо своїх громадян для захисту суспільної безпеки і порядку.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами, що передбачено ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 15.04.2002 року (а.с. 23). ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2.

25.10.2018 року ОСОБА_2 звернулася до Біляївського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України у вигляді книжечки, без використання засобів Єдиного державного демографічного реєстру.

Листом від 22.11.2018 року Біляївський районний відділу ГУ ДМС України в Одеській області надав позивачу відповідь за №5127/5499, згідно якої зазначив, що в Біляївського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області відсутні законні підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки (а.с. 19-20).

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2рп/2012 надано офіційне тлумачення положення ч.2 ст.32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із Європейською Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст.14 вищезазначеного Закону передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Згідно ч.1 ст.21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв'язку з неможливістю їх реалізації.

Згідно із ч.3 ст.13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», зокрема, паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до п. 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім'я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п'ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев'ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев'ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Водночас, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (надалі - Постанова №302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

Пунктом 131 Постанови №302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразка містить відцифровані персональні дані особи.

При цьому, слід дійти до висновку про порушення принципу поваги до приватного життя суб'єкта персональних даних, шляхом електронної обробки таких даних у процесі оформлення ID-паспорту, оскільки суб'єкт згоди на таку обробку не надає.

Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних» мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Відповідно до ч.2 вищезазначеногоЗакону, персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована .

Частиною 5, 6 вищезазначеного Закону передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб'єкта персональних даних.

Водночас, законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює не якість закону та порушення конституційних прав такої особи.

За практикою ЄСПЛ, першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст.8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги (рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п. 37) Під терміном «закон» … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності».

Таким чином, норми ст.13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» на відміну від норм Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім'я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст.22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім'я, що становить порушення ст.8 Конвенції.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17.

Дана адміністративна справа №420/926/19 є типовою, оскільки відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №806/3265/17 від 19.09.2018 року.

Відповідно до ч.3 ст.291 КАС України, суд, який розглядає типову справу, має право зупинити провадження за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою у випадку, якщо Верховним Судом відкрито провадження у відповідній зразковій справі.

З огляду на зазначене, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у рішенні від 19.09.2018 року за результатами розгляду зразкової справи №806/3265/17, суд дійшов висновку, що Біляївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області листом від 22.11.2018 року протиправно відмовив позивачу у видачі паспорту громадяни на України у вигляді паспортної книжечки, передбаченої Положенням про паспорт громадянина України, яке затверджене Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-XII, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої - ОСОБА_2 є обгрунтовнаними та підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої - ОСОБА_2 підлягають повному задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, ч.1 ст.139, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229, ст.ст. 241-246, 291, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1, 67602) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (адреса: вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014, ) - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління ДМС України в Одеській області в особі територіального підрозділу - Біляївського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області щодо відмови в оформленні та видачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року.

Зобов'язати Головне управління ДМС України в Одеській області в особі територіального підрозділу - Біляївського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з проставленою відміткою місця проживання без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, а саме: без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (УНЗР) та будь-якого іншого цифрового ідентифікатора, без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук та автоматизованої обробки персональних даних.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (адреса: вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1, 67602, паспорт серії НОМЕР_2, виданий 12 липня 1996 року Біляївським РВ УМВС України в Одеській області) судові витрати у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд з одночасним поданням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Андрухів

.