Справа № 826/26098/15
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Банк "Контракт" Шкурка Віктора Михайловича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року за позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Банк "Контракт" Шкурка Віктора Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватне підприємство "ТВІН", про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Банк "Контракт" Шкурка Віктора Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватне підприємство "ТВІН", про визнання протиправним та скасування наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Банк "Контракт" Шкурка Віктора Михайловича №86 від 10 листопада 2015 року про нікчемність договору відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01 жовтня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Демяненко Т.М., зареєстрованого в реєстрі за номером 812.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача та третьої особи до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що між приватним підприємством "ТВІН" та ПАТ Банк "Контракт" укладено договір від 29.03.2013 №25/2013 про відкриття кредитної лінії (далі - Договір №25/2013).

Відповідно до п.2.2 Договору №25/2013 ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 3 000 000,00 грн., а відповідно до п.2.3 Договору №25/2013 процентна ставка за наданими кредитними коштами згідно з цим Договором встановлюється в розмірі 24% річних.

Відповідно до п.2.2 Додаткової угоди від 25.06.2014 №1 до Договору №25/2013 ліміт кредитної лінії встановлено у розмірі 4 000 000,00 грн.

Згідно з п.2.3 Додаткової угоди від 25.06.2014 №1 до Договору №25/2013 процентна ставка за кредитними коштами в розмірі 3 000 000,00 грн. встановлюється у розмірі 24% річних, а за кредитними коштами в розмірі 1 000 000,00 грн. - у розмірі 27% річних.

29.03.2013 між товариством з обмеженою відповідальністю "ТД "ТВІН" та ПАТ Банк "Контракт" укладено іпотечний договір №25/2013-01 з майновим поручителем, відповідно до п.п.1.1 статті 1 якого цей договір частково забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з Договору № 25/2013.

Згідно з п.п.1.2 статті 1 згаданого іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно - нежитлові будівлі загальної площею 1311,30 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

25.06.2014 між ОСОБА_5 та ПАТ Банк "Контракт" укладено договір поруки №25/2013-04, відповідно до якого ОСОБА_5 зобов'язується солідарно у повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання приватним підприємством "ТВІН" своїх зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій та комісій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором №25/2013.

25.06.2014 між ОСОБА_6 та ПАТ Банк "Контракт" укладено договір поруки №25/2013-05, відповідно до якого ОСОБА_6 зобов'язується солідарно у повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання приватним товариством "ТВІН" своїх зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій та комісій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором № 25/2013.

Відповідно до п.2.1 статті 1 Додаткової угоди від 25.06.2014 №1 до Договору №25/2013 приватне підприємство "ТВІН" зобов'язується повернути суму кредиту до 27.03.2015.

01.10.2015 між ОСОБА_3 та публічним акціонерним товариством Банк "Контракт" укладено договір про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні (далі - Договір про відступлення прав вимоги).

Відповідно до Договору про відступлення права вимоги публічне акціонерне товариство Банк "Контракт" (первісний кредитор) в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним в Україні законодавством, за плату, передбачену цим Договором, відступає, а ОСОБА_3 (новий кредитор) набуває права грошових вимог первісного кредитора в розмірі та в обсязі, визначеному цим Договором.

Відповідно до статті 1 Договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні ПАТ Банк "Контракт" відступив ОСОБА_3 право вимоги, що випливає з Договору №25/2013 про відкриття кредитної лінії від 29.03.2013 та додатків до нього, іпотечного договору №25/2013-01 з майновим поручителем від 29.03.2013, договору поруки від 25.06.2014 №25/2013-04 та договору поруки від 25.06.2014 №25/2013-05.

Відповідно до п. 1.3.1 позивач отримала право за кредитним Договором вимагати від боржника сплати грошових коштів 4 313 215,02 грн., а саме: 3 588 879,72 грн. - заборгованість за кредитом; 240 332,79 грн. - проценти; 484 002,51 грн. - штрафні санкції.

Відповідно до статті 2 Договору про відступлення права вимоги первісний кредитор та новий кредитор домовилися, що вартість відступленого права вимоги за кредитним договором, іпотечним договором та договорами поруки складає 4 313 215,02 грн. Новий кредитор повинен виконати своє зобов'язання щодо сплати вартості відступленого права з Договору №25/2013 про відкриття кредитної лінії від 29.03.2013, шляхом перерахування суми, зазначеної в п.2.1 цього Договору у гривнях на рахунок первісного кредитора.

Вартість, зазначена у статті 2 Договору про відступлення права вимоги, визначалася, виходячи із розрахунку боргу боржника приватного підприємства "ТВІН" станом на 01.10.2015 і складала: 3 588 879,72 грн. - основний борг; 240 332,79 грн. - проценти; 484 002,51 грн. - пеня. Всього 4 313 215,02 грн.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 01.10.2015 позивач сплатила повністю всю суму Договору у розмірі 4 313 215,02 грн., що підтверджується банківською випискою публічного акціонерного товариства Банк "Контракт" від 01.10.2015.

24.11.2015 позивач отримала повідомлення про нікчемність Договору про відступлення права вимоги від 01.10.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Демяненко Т.М., зареєстрованого в реєстрі за номером 812.

Повідомлення обґрунтовано тим, що уповноваженою особою проведено власний розрахунок заборгованості та встановлено, що сума заборгованості приватного підприємства "ТВІН" перед ПАТ Банк "Контракт" за Договором №25/2013 про відкриття кредитної лінії від 29.03.2013 та додатків до нього становить 5 618 856,69 грн., а не 4 313 215,02 грн., які сплатила позивач, отже різниця у ціні складає більше 20%, у зв'язку з чим Договір про відступлення права вимоги відповідно до наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ Банк "Контракт" Шкурка Віктора Михайловича від 10.11.2015 №86 визнано нікчемним на підставі пункту 3 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Не погоджуючись із таким наказом, позивач звернулась до суду з вимогою про визнання його протиправним і скасування.

Так, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI (далі по тексту - Закон № 4452-VI).

Відповідно до частини першої статті 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до частини другої статті 34 Закону № 4452-VI не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України".

Частинами третьою, п'ятою цієї статті також передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

За частиною третьою цієї ж статті правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів шляхом здійснення перевірки вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 цього Закону.

Згідно із частинами першою, другою та десятою статті 38 Закону № 4452-VI Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов'язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону № 4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Частина третя статті 38 Закону № 4452-VI визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону № 4452-VI; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України, 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Згідно ч.1 статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.2 статті 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Водночас, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 31.10.2018 року по справі №802/351/16-а, при виявленні нікчемних правочинів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, його Уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного Уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано Уповноваженою особою Фонду - особою, що здійснює повноваження органу управління банку, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС, оскільки не створює жодних обов'язків для позивача та безпосередньо не порушує прав позивача.

Із зазначеного можна зробити висновок, що права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи, що унеможливлює здійснення судового розгляду позовних вимог щодо визнання його протиправним та скасування.

Відповідно до частини п'ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення першої інстанції повністю або частково і закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених ст. 238 КАС України, а саме якщо справу не належить розглядами за правилами адміністративного судочинства.

Згідно пункту 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Беручи до уваги, що встановлена правова природа оскаржуваного рішення щодо визнання нікчемним правочину унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання протиправним та скасування такого рішення, а відтак не може бути розглянута у судовому порядку (в тому числі в адміністративних, цивільних, господарських судах), колегія суддів дійшла висновку, що провадження в адміністративній справі підлягає закриттю.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Банк "Контракт" Шкурка Віктора Михайловича - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року - скасувати, провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Банк "Контракт" Шкурка Віктора Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватне підприємство "ТВІН", про визнання протиправним та скасування наказу - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя В.В.Файдюк

суддя Є.В.Чаку