Справа № 540/2576/18
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/2576/18
Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

13 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради щодо припинення нарахування йому пільг по оплаті житлово-комунальних послуг, як учаснику бойових дій та зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради призначити позивачу пільги зі сплати комунальних послуг, як учаснику бойових дій, за адресою: Херсонська область, м. Каховка, вул. Блюхера, буд. №24. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначав, що відмова відповідача у призначені пільги позивачу, як учаснику бойових дій, є протиправною та суперечить нормам чинного законодавства.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що позивач є військовослужбовцем контрактної служби і знаходиться в розпорядженні військового формування, за місцем реєстрації він відсутній, житлово-комунальними послугами не користується, а тому відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг на послуги, якими позивач не користується є, на думку відповідача, нецільовим використанням бюджетних коштів. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначену постанову скасувати та прийняту нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що судом першої інстанції не враховано, що держава не може забезпечувати позивачу водночас грошові компенсації за житло за місцем проходження служби та надавати пільги за іншою адресою (місцем реєстрації військовослужбовця).

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_2 є військовослужбовцем контрактної служби Збройних Сил України, учасником бойових дій, що підтверджується контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, посвідчення серії УБД №135676 від 29.08.2018 року та довідки про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення від 08.09.2018 року №258.

28.09.2018 року дружина ОСОБА_2 звернулась до відповідача з заявою щодо надання її чоловіку пільг з оплати житлово-комунальних послуг.

Листом від 17.10.2018 року відповідач відмовив в наданні пільг позивачу, мотивуючи відмову тим, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем контрактної служби і знаходиться в розпорядженні військового формування, за місцем реєстрації він відсутній. Враховуючи, що позивач не користується житлово-комунальними послугами за місцем реєстрації, відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг на послуги, якими він не користується є, на думку УПСЗН, нецільовим використанням бюджетних коштів. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача на отримання службового жилого приміщення або на грошову компенсацію за його найм забезпечуються позивачу державою, як дійсному військовослужбовцю (зокрема, за умовами п.2 контракту від 31.01.2017 року), тоді як пільги на оплату житлово-комунальних послуг надаються позивачу державою, як учаснику бойових дій та не пов'язані з фактом його служби в Збройних Силах України.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 4 6 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються пільги за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством, знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання, знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення.

З метою удосконалення обліку осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, Кабінет Міністрів України постановою від 29 січня 2003 року № 117 затвердив Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги.

Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги - це автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України (далі - пільговики), отримують соціальні стипендії, державну допомогу постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей (п. 1 Положення).

Для включення до Реєстру інформації про пільговика він подає уповноваженому органу копії документів, що підтверджують право пільговика та членів його сім'ї на пільги (з пред'явленням оригіналів цих документів), копію довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, пред'являє паспорт та надає інформацію про характеристику житла та послуги, щодо отримання яких він має пільги та реально ними користується (п. 5 Положення).

У разі зміни місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, яку обслуговує уповноважений орган, пільговик або його законний представник повинен повідомити його про це письмово.

У разі зміни місця проживання поза межами адміністративно-територіальної одиниці пільговик знімається з обліку в уповноваженому органі за попереднім місцем проживання та стає на облік за новим місцем проживання.

Аналіз наведених правових норм дають підстави для висновку, що право на отримання пільг з оплати житлово-комунальних послуг особа набуває з моменту отримання відповідного статуту, в даному випадку позивач з моменту набуття ним статусу учасника бойових дій. Таке право є безумовним та не може бути обмежено. Право позивача на отримання зазначених пільг визнається і відповідачами.

Посилання відповідача на те, що позивач є військовослужбовцем, проходить службу за контрактом і знаходиться в розпорядженні відповідного військового формування, відсутній за місцем реєстрації та не користується житлово-комунальними послугами, судова колегія вважає помилковими, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Законом України від 11.12.2003 № 1382-ІV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зазначено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Статтею 6 зазначеного Закону передбачено, що громадяни України зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Позивач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та проходить службу за контрактом в іншій місцевості, перебуває в розпорядженні військового формування, тобто позивач тимчасово відсутній за місцем реєстрації. А, отже, відмова у наданні йому пільг з цих підстав є протиправною, оскільки суперечить нормам законодавства.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що для військовослужбовців контрактної служби відповідно ст. 199 Статуту Збройних Сил України встановлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а також відпустки, що передбачає можливість позивача мати кілька місць проживання, кожне з яких відповідає визначенню "житло". Права позивача на отримання службового жилого приміщення або на грошову компенсацію за його найм забезпечуються позивачу ОСОБА_3 як дійсному військовослужбовцю (зокрема, за умовами п.2 контракту від 31.01.2017 року), тоді як пільги на оплату житлово-комунальних послуг надаються позивачу ОСОБА_3 як учаснику бойових дій та не пов'язані з фактом його служби в Збройних Силах України.

Факт проходження позивачем військової служби за контрактом не є підставою для позбавлення його пільг, які йому надані згідно приписів чинного законодавства.

Посилання апелянта на відсутність коштів для виплат, що забезпечуються державою, суперечить суті вище наведеного Закону № 3551-XII та практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у пунктах 22, 23, 26 рішення від 8 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу N 1 ( 994_535 ), має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (див. Broniowski v. Poland, N 31443/96, пар. 98). Суд зауважує, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. ОСОБА_3 може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. … Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (див. mutatis mutandis, рішення у справі "Бурдов проти Росії" ( 980_045 ), N 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-III).

Відповідно до ст. 2 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (далі Закон № 2011-XII).

Згідно зі ст. 4 Закону № 2011-XII забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Судова колегія приходить до висновку, що тлумачення законодавства відповідачем щодо постійного місця проживання позивача є таким, що фактично і позбавляє права позивача на отримання пільг, передбачених Законом України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 17 грудня 2018 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 18 квітня 2019 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко