Справа № 560/4171/18
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4171/18

Головуючий у 1-й інстанції: Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

10 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення ОСОБА_3 окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року (прийняте у м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач 10.12.2018 звернувся із адміністративним позовом до ОСОБА_3 окружного адміністративного суду в якому просив:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_2, пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 із зниженням пенсійного віку та зарахування до страхового стажу періоду роботи з 20.11.1980 по 30.03.1982 в РБК м. Хмельницького протиправними;

- зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області призначити ОСОБА_2, пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з квітня 2018 року та зарахувати до страхового стажу періоду роботи з 20.11.1980 по 30.03.1982 в РБК м. Хмельницького.

Рішенням ОСОБА_3 окружного адміністративного суду від 14.01.2019 позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, оформленого листом від 28.09.2018 № 32804/03 про відмову ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_2 до страхового стажу період його роботи з 20.11.1980 по 30.03.1982 у Ремонтно-будівельній конторі міста ОСОБА_3 та повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352, 40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, сторони подали апеляційні скарги, в якій просять суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позивач просить позов задовольнити повністю, а відповідач відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, а тому просить зобовязати відповідача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що позивачем не надано довідок, уточнюючих пільговий характер роботи, зарахувати періоди роботи зазначені в трудовій книжці ОСОБА_2 до пільгового стажу в пенсійного органу немає підстав.

Водночас, у відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач вказав, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували записи трудової книжки.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити повністю, рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

У квітні 2018 ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2.

28.09.2018 за результатами розгляду заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 ОСОБА_2 отримав рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні такої № 32804/03, мотивоване тим, що у позивача відсутній пільговий стаж відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також додатково повідомлено позивача, що при обчисленні страхового стажу не враховано період роботи з 20.11.1980 по 30.03.1982 в Ремонтно - будівельній конторі м. Хмельницького, оскільки номер наказу про прийняття на роботу дописано іншим чорнилом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції, посилаючись на постанову Вищого адміністративного суду України від 21.02.2018 у справі №687/975/17 дійшов висновку, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Крім того, суд вказав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобовязання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2.

Апеляційний суд частково погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі - Порядок).

Згідно п.1 Порядку, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до 3 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи

Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 № 162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, згідно п. 1.1 якої, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Пунктом 2.4 вказаної Інструкції передбачено, що записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Згідно записів трудової книжки БТ - І № 6218360 від 17.03.1980, позивач з 20.11.1980 по 30.03.1982 був прийнятий на роботу та працював електрозварювальником у Ремонтно-будівельній конторі міста ОСОБА_3. Вказані записи виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, які завірені підписом та печаткою роботодавця.

Таким чином, у трудовій книжці позивача є всі необхідні відомості для призначення йому пенсії на пільгових умовах.

При цьому, апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про відсутність довідки про уточнюючий пільговий характер роботи, оскільки матеріалами справи підтверджується робота позивача у Ремонтно-будівельній конторі міста ОСОБА_3 в період з 20.11.1980 по 30.03.1982, яка дає право на призначення пенсії позивачу на пільгових умовах.

Крім того, надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно лише у випадку відсутності трудової книжки або коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.03.2018 у справі №208/235/17(2-а/208/105/17).

Отже, враховуючи, що трудовою книжкою позивача підтверджено період роботи ОСОБА_2 у Ремонтно-будівельній конторі міста ОСОБА_3 в період з 20.11.1980 по 30.03.1982, відповідач безпідставно не врахував до страхового стажу вказаний період роботи позивача.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області щодо зарахування позивачу до страхового стажу періоду його роботи з 20.11.1980 по 30.03.1982 в РБК м. Хмельницького та зобовязання зарахувати ОСОБА_2 до страхового стажу періоду його роботи з 20.11.1980 по 30.03.1982 у Ремонтно-будівельній конторі міста ОСОБА_3.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції у вказаній частині в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв'язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Стосовно апеляційної скарги позивача, в якій він просить зобовязати відповідача призначити ОСОБА_2, пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 з квітня 2018 року, суд зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 245 КАС України вказано, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про: визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобовязати відповідача - субєкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобовязує субєкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, відповідач заперечуючи проти позову та апеляційної скарги позивача не навів аргументів, які б свідчили, що для прийняти такого рішення на користь позивача (про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2), не виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача у спірних відносинах, колегія суддів виходить з того, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, а практичне застосування ефективного механізму захисту для адміністративного суду є обов'язковим, оскільки протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Водночас, суд не підміняє пенсійний орган, оскільки не приймає рішення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 позивачу, а зобов'язує відповідача прийняти таке рішення за наявності достатніх підстав для цього та наданих позивачем документів.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне, з метою належного та ефективного відновлення порушеного права позивача, зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області призначити ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з дати звернення із заявою про призначення пенсії.

При цьому, ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату, а ухвалення рішень, які безпосередньо не призводять до змін в обсязі прав, та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає змісту цього поняття.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 28.03.2018 в справі № 705/552/15-а.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" ЄСПЛ зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Суд вказав, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Разом з цим, у рішенні ЄСПЛ "ОСОБА_5 проти Нідерландів" визначено, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови.

У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат апеляційний суд виходить з такого.

Згідно ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ).

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, на користь позивача підлягає стягненню 1409,60 грн. судового збору сплаченого згідно квитанції № 71 від 06.12.2018 в розмірі 352,40 грн., квитанції №0.0..1 від 30.01.2019 в розмірі 528,61 грн. та згідно квитанції №0.0..1 від 18.02.2019 в розмірі 528,59 грн., за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення ОСОБА_3 окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позову та прийняти в цій частині нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з дня звернення із заявою.

Рішення ОСОБА_3 окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року в іншій частині залишити без змін.

Апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, вул. Вокзальна, 45, м. Хмельницький) 1409,60 грн. (одна тисяча чотириста дев'ять гривень шістдесят копійок) судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області (, вул. Герцена, 10, ОСОБА_3).

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7