Справа № 640/4368/19
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

23 квітня 2019 року м. Київ № 640/4368/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Амельохіна В.В., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

ОСОБА_1
до проФонду гарантування вкладів фізичних осіб визнання протиправним та скасування рішення від 09.10.2018р., зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом про:

- визнання протиправним та скасування рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.10.2018р. №2153 в частині затвердження умов продажу активів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» а саме: права вимоги за кредитним договором №64-08-И/33 від 11.04.2018р. та договорами забезпечення (іпотеки, поруки), лот №F07GL34903;

- зобов'язання відповідача прийняти рішення про скасування відкритих торгів (аукціону) від 29.11.2018р. щодо продажу активів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а саме: права вимоги за кредитним договором №64-08-И/33 від 11.04.2018р. та договорами забезпечення (іпотеки, поруки), лот №F07GL34903.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11.04.2008 р. між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 64-08-И/33, згідно якого позивач отримав кредит у розмірі 110000,00 доларів США зі сплатою щомісячно відсотків за користування кредитом у розмірі 8% річних та кінцевим терміном повернення 10.04.2028р. Кредит був наданий за цільовим призначенням для придбання квартири, розташованої за адресою: Київська обл., м. Вишгород, пл. Шевченка, буд. 3, загальною площею 59,7 кв. м.

В забезпечення договірних зобов'язань, 11.04.2008 р. між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та позивачем укладено Договір іпотеки, згідно з умовами якого було передано ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в іпотеку однокімнатну квартиру загальною площею 59,70 кв. м, житловою площею 18,80 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, пл. Шевченка, буд. 3, кв, 87.

Того ж дня, між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 64-08-П/33.

У зв'язку із порушенням позивачем зобов'язань за вказаним кредитним договором, у серпні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до Вишгородського районного суду Київської області із позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором у загальній сумі 2366293 грн. 64 коп.

На підставі заочного рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2015 року по справі № 363/3896/15-ц за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості позовні вимоги задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 64-08-И/33 від 11.05.2008р. в сумі 2366293,64грн. та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3654,00грн. Під час відкрито судового провадження, 17.09.2015 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможною банківською установою та запроваджено тимчасову адміністрацію банку. З 18.12.2015 триває процедура ліквідації банку, яка продовжена до 17.12.2019 відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду від 27.11.2017 № 5175.

Таким чином, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (Фондом) вжито заходів по збереженню свого майна та поверненню заборгованості позичальника перед банком в установленому законодавством порядку - шляхом звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 11.04.2008 року № 64-08-И/33.

Позивачем частково виконано дане рішення суду та погашено частину суми заборгованості. Вказане рішення набрало законної сили, а сторони у справі перебувають у статусі боржника та стягувача відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Як зазначає представник позивача, з огляду на наведене, інше майнове право, зокрема, право вимоги за даним договором, яке вже реалізовано Банком (Фондом) шляхом звернення до суду, в частині стягнутої суми заборгованості не може окремо від даної суми повторно розглядатися як актив банку, що підлягає продажу на відкритих торгах.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною третьою статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року N 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону України від 7 грудня 2000 року N 2121-III «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року N 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (Закон N 4452-VI) зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Судом встановлено, що Постановою Правління Національного банку України від 17.09.2015 року №612 АТ «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним, а Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію.

Постановою Правління Національного банку України від 17.12.2015 року №898 відповідно до статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську ліцензію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Постановою виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 18.12.2015 року № 230 розпочато процедуру ліквідації банку строком з 18.12.2015 року по 17.12.2017 року та в подальшому, Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 5175 продовжено до 17.12.2019 року включно.

У той же час, суд звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 18.04.2018 (№12-27гс18), згідно якої правовий статус Фонду визначено в статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частиною першою статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Частиною четвертою статті 30 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд здійснює регулювання діяльності банків шляхом:

1) прийняття в межах своїх повноважень нормативно-правових актів, обов'язкових до виконання банками;

2) здійснення контролю за виконанням зобов'язань банків у зв'язку з їх участю в системі гарантування вкладів фізичних осіб;

3) виведення неплатоспроможних банків з ринку;

4) в інших формах, передбачених цим Законом.

З огляду на вказані норми законодавства суд приходить до висновку, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано декілька груп правовідносин, пов'язаних із регулюванням діяльності банків, а саме:

- правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування за вкладами;

- відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Пунктом 16 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а згідно з пунктом 6 частини першої статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 35 того ж Закону статті 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

У відповідності до п. 17 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до частини першої ст. 34 Закону Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Згідно з частиною першою статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що публічно-правові функції Фонд в особі Уповноваженої особи Фонду виконує лише при здійсненні повноважень, пов'язаних з відшкодуванням гарантованої державної суми вкладу за рахунок Фонду.

В інших випадках Уповноважена особа Фонду виступає як керівник банку, виконуючи функції у сфері приватно-правових (договірних) відносин.

Виходячи з того, що спірні правовідносини склалися у зв'язку з затвердженням умов продажу права вимоги за кредитним договором, що є діяльністю зі збереженням активів банку, та не пов'язана з відшкодуванням гарантованої державою суми вкладу, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діє, як керівник банку в межах договірних відносин, а тому природа цих правовідносин не є публічно-правовою.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки така справа повинна розглядатися за правилами ЦПК України.

Вказана правова позиція також викладена в постановах Верховного Суду від 23.01.2019р. у справі №826/6762/18 та від 20.03.2019р. у справі №826/1781/17.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 170, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати позивачу разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

3. Роз'яснити позивачу право звернення з даним позовом до місцевого суду за правилами цивільного судочинства з урахуванням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до частин четвертої - п'ятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено. У разі скасування ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Згідно ч. 1 ст. 295 та ч. 1 ст. 297 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Амельохін