Справа № 520/9551/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 р. Справа № 520/9551/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Донець Л.О. , Гуцала М.І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Чудних С.О.) від 29.01.2019 року (повний текст рішення складено 29.01.2019 року) по справі № 520/9551/18

за позовом ОСОБА_1

до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду із адміністративним позовом до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області та Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 нарахування пенсії за вислугу років рішеннями №1115 від 03.11.2018 та №14 від 21.11.2017, одночасно скасувавши дані рішення;

- зобов'язати Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області та Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, врахувавши спеціальний трудовий стаж в період з 10.05.2017 по 09.07.2017, з загальним спеціальним трудовим стажем роботи 26 років 6 місяців 19 днів, починаючи з 04 вересня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 01.09.2017 вона звільнилась з посади вчителя та 04.09.2017 звернулась до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області з заявою про призначення пенсії за вислугою років, як педагогічний працівник. Рішенням Харківського приміського обєднаного управління пенсійного фонду України в Харківській області №5595 від 02.11.2017 позивачу в призначенні пенсії за вислугою років відмовлено, так як відсутній спеціальний стаж 26 років 6 місяців, а зараховано лише 26 років 1 місяць. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 скасовано рішення Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області №5595 від 02.11.2017 та рішення №14 від 21.11.2017 щодо відмови нарахувати пенсію за вислугу років та зобов'язано Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області та Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області вирішити питання щодо призначення позивачу пенсію за вислугу років, з урахуванням висновків суду. 01.08.2018 позивач повторно звернулась до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області з заявою про призначення пенсії за вислугою років, проте рішенням відповідача від 03.08.2018 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, у зв'язку із відсутністю необхідного спеціального стажу роботи - 26 років 6 місяців, оскільки в період роботи з 23.11.2016 по 10.07.2017 позивач була відсторонена від роботи. Проте, позивач не погоджується із вказаним рішенням, оскільки у період з 10.05.2017 по 09.07.2017 вона була звільнена з-під варти та відносно неї було обрано запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2019 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, неправильне застосування норм матеріального права, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про відсутність у позивача необхідного спеціального стажу для призначення пенсії. Зазначає, що в розумінні Закону України «Про пенсійне забезпечення» для отримання пенсії за вислугу років необхідна наявність двох вимог вислуга років та стаж. Станом на час звернення із заявою про призначення пенсії у позивача наявний спеціальний стаж визначений п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідачі надали письмові відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили залишити е задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційною скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що 06.06.2018 року позивач звернулась до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області з письмовою заявою щодо призначення пенсії за вислугу років. До вказаної заяви позивачем подано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 року по справі № 820/1936/18.

Рішенням Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 03.08.2018 № 1115 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років із-за відсутності необхідного спеціального стажу роботи 26 років 6 місяців, передбаченого п. "е" статтею 55 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Як вбачається із вказаного рішення, позивачу зарахований період роботи позивача з 15.09.1997 по 30.08.1998 з урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 року по справі № 820/1936/18. Поряд із тим, зарахувати період роботи з 23.11.2016 по 09.07.2017 в Люботинській спеціалізованій школі-інтернаті 1-3 ступенів "Дивосвіт" Харківської обласної ради не має підстав, у зв'язку із тим, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" час утримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та час перебування в засланні й на примусовому лікуванні підтверджується довідками МВС і зараховується до трудового стажу за наявності документів про реабілітацію (довідки суду, органів прокуратури чи досудового розслідування про закриття кримінального провадження або довідки суду про ухвалення виправдувального вироку), а позивач у вказаний період буда відсторонена від роботи.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що для отримання пенсії за вислугу років необхідна наявність двох вимог - досягнення спеціального віку та наявність страхового стажу роботи. Наявність страхового стажу підтверджується тим, що особа підлягала загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та щомісячно сплачувала страхові внески. Оскільки за спірний період з 10.05.2017 по 09.07.2017 заробітна плата не нараховувалася, страхові внески не сплачувалися, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування вказаного періоду до страхового стажу, а отже й неможливо вказаний період включити до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, є Закон України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV, який набув чинності з 1 січня 2004 року.

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнилась 01.09.2017, що не заперечується сторонами по справі, спеціальний стаж для неї повинен складати не менше 26 років 6 місяців.

Статтею 8 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно ст. 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Коло осіб, які підлягають загальнообов'язкове державне пенсійне страхування визначено статтею 11 вказаного вище Закону.

Так, відповідно до статті 11 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських обєднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески (ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

Аналогічне визначення поняття страховий стаж міститься у абз.1 ч. 1 ст. 24 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, відповідно до якої, страховий стаж - період, протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст. 24 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування).

Виходячи із положень чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що для отримання пенсії за вислугу років необхідна наявність двох вимог - досягнення спеціального віку та наявність страхового стажу роботи. Наявність страхового стажу підтверджується тим, що особа підлягала загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та щомісячно сплачувала страхові внески.

Згідно довідки КЗ "Люботинська спеціалізована школа-інтернат 1-3 ступенів "Дивосвіт" Харківської обласної ради заробітна плата позивачу за період з 10 травня 2017 року по 09 липня 2017 року не нараховувалася, страхові внески з неї сплачено не було, у зв'язку із тим, що позивач знаходилась цілодобово під домашнім арештом.

Отже, позивачем не дотримано двох обов'язкових вимог для отримання пенсії за вислугу років.

За змістом статті 7 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, законодавством України визначено принципи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, зокрема:

- обов'язковість страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством, а також осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців;

- право на добровільну участь у системі загальнообов'язкового пенсійного страхування осіб, які відповідно до цього Закону не підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню;

- заінтересованість кожної працездатної особи у власному матеріальному забезпеченні після виходу на пенсію;

- рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування;

- диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу).

Отже, законодавством України визначені гарантії на соціальний захист громадян України за наявності обовязкових двох умов: 1) особа має бути застрахована у сфері загальнообовязкового державного пенсійного страхування; 2) сплата особою страхових внесків відповідно до законодавства України (обовязкове страхування або добровільна участь).

Наведено узгоджується і з положеннями ст.46 Конституції України, за якою громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 27.02.2018 року по справі №361/4899/17.

На підставі викладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для зарахування до спеціального стажу роботи у період з 10.05.2017 року по 09.07.2017 року.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене, оскільки під час судового розгляду встановлена відсутність підстав для зарахування періоду роботи з 10.05.2017 по 09.07.2017 до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, а наявний у позивача стаж є недостатнім, то відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за вислугу років Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваного рішення колегія суддів вважає помилковими з вищезазначених підстав.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі №520/9551/18 за позовом ОСОБА_1 до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4