Справа № 280/1773/19
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2019-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПОЗОВУ

19 квітня 2019 рокуСправа № 280/1773/19 м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Новікова І.В., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення адміністративного позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, Департаменту охорони здоровя Запорізької міської ради, третя особа Комунальна установа охорони здоровя «Пологівський будинок №1», про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Запорізької міської ради (далі відповідач 1), Департаменту охорони здоровя Запорізької міської ради (далі відповідач 2), третя особа Комунальна установа охорони здоровя «Пологівський будинок №1», в якому позивач просить суд:

визнати протиправними та скасувати рішення Запорізької міської ради №68 від 19.12.2018 «Про реорганізацію юридичної особи комунальної установи охорони здоровя «Пологівський будинок №1» шляхом приєднання до закладу охорони здоровя «Пологівський будинок №3»;

визнати протиправним та скасувати наказ №91 від 27.02.2019 Департаменту охорони здоровя Запорізької міської ради «Про здійснення заходів з реорганізації комунальної установи охорони здоровя «Пологовий будинок №1».

Крім того, разом з позовною заявою, представником позивача до суду подано заяву про забезпечення адміністративного позову, в якій представник позивача просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Запорізької міської ради №68 від 19.12.2018 «Про реорганізацію юридичної особи комунальної установи охорони здоровя «Пологівський будинок №1» шляхом приєднання до закладу охорони здоровя «Пологівський будинок №3» та зупинення дії наказ №91 від 27.02.2019 Департаменту охорони здоровя Запорізької міської ради «Про здійснення заходів з реорганізації комунальної установи охорони здоровя «Пологовий будинок №1».

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на те, що рішення №68 від 19 грудня 2018 року Запорізької міської ради прийняте з порушенням процедури передбаченої Регламентом Запорізької міської ради та Законом України «Про доступ до публічної інформації», шо є беззаперечною підставою його скасування (з огляду із практики відображеної в Рішенні КАС ВС у справі №337/2530/17). Також, представник позивача зазначає, що прийняття даного рішення Запорізькою міською радою потягло за собою негативні наслідки: Департаментом охорони здоровя Запорізької міської ради 27 лютого 2019 року прийнято Наказ №91 «Про здійснення заходів з реорганізації комунальної установи охорони здоровя «Пологовий будинок №1»; Наказ Департаментом охорони здоровя Запорізької міської ради прийнято на виконання рішення Запорізької міської ради від 19 грудня 2018 року №68 «Про реорганізацію юридичної особи комунальної установи охорони здоров'я «Пологовий будинок №1» шляхом приєднання до закладу охорони здоровя «Пологовий будинок №3», у звязку із затвердженням нової структури та штатного розпису ЗОЗ «Пологовий будинок №3» Запорізької міської ради. Зазначає, що у пункті 2.4 зазначеного Наказу зазначено попередження працівників комунальної установи охорони здоровя «Пологовий будинок №1», які не будуть переведені до закладу охорони здоровя «Пологовий будинок №3» про наступне звільнення з роботи у звязку із скороченням чисельності штату за ч.1 ст.40 КзпП України не пізніше ніж за два місяці до запланованого вивільнення відповідно до вимог ч.1 ст.49-2 КзпП України, термін до 08.04.2019 року.

Представник позивача зазначив, що зупинення, у даному випадку, дії оскаржуваного рішення Запорізької міської ради та наказу Департаменту охорони здоровя Запорізької міської ради матиме наслідком неможливість його реалізації у вигляді виконання протиправного рішення Запорізької міської ради №68 від 19 грудня 2018 року та вивільнення працівників комунальної установи охорони здоровя «Пологовий будинок №1», а відтак позивач вважає обраний спосіб забезпечення позову співмірним із наслідками вжиття таких заходів.

За правилами частини 1 статті 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та додані до неї письмові докази, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, з огляду наступне.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

За приписами частини 1 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обовязку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч.2 ст.151 КАС України).

Згідно із ч.2 ст.150 КАС України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Розглянувши подану заяву про забезпечення адміністративного позову, зважаючи на фактичні обставини справи, виходячи з повязаності обраних заходів забезпечення позову з його предметом, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування заходів забезпечення адміністративного позову у спосіб, який вказує позивач, оскільки на час вирішення клопотання позивачем не надано до суду обґрунтованих доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, що не дає можливості встановити існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або дійти висновку, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Інших обставин, які б свідчили про те, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому спричинити порушення прав та інтересів позивача, або призвести до виникнення складнощів у їх відновленні, позивачем не наведено та судом не встановлено, відповідних доказів до матеріалів справи позивачем не надано.

Також, суд звертає увагу і на ту обставину, що позивач в заяві про забезпечення адміністративного позову не зазначає, які саме права позивача порушенні спірними рішеннями та які саме несприятливі наслідки наступлять для позивача у разі не вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Щодо посилання представника позивача на вивільнення працівників, як на підставу для забезпечення адміністративного позову, суд зазначає, що до матеріалів адміністративного позовну не надано доказів на підтвердження того, що позивачу у встановленому чинним законодавством України порядку вручено попередження про майбутнє вивільнення, а намір попередити про майбутнє вивільнення не є підставою для забезпечення позову.

Посилання представника позивача на очевидність протиправності оскаржуваних рішень суд не приймає, оскільки жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.90 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

За таких обставин, до одержання від відповідачів відзивів, а від третіх осіб пояснень, суд вважає передчасними посилання позивача на очевидну протиправність оскаржуваних рішень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та відсутність підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 150-157, 241, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені ст.ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Новікова