Справа № 300/308/19
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" квітня 2019 р. справа № 300/308/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Григорука О.Б.,
при секретарі Тимків У.Л.,
за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до товариства з обмеженою відповідальністю "Західгазтех" про стягнення боргу в сумі 2973182,56 грн.
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДФС в Івано-Франківській області 12.02.2019 звернулося до суду з адміністративним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Західгазтех" про стягнення боргу в сумі 2973182,56 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що за відповідачем рахується податковий борг перед бюджетом у розмірі 2973182,56 грн., який виник внаслідок несплати нарахованих контролюючим органом податкових зобовязань з податку на прибуток та на додану вартість, штрафних санкцій та пені.
Ухвалою від 15.02.2019 Івано-Франківським окружним адміністративним судом відкрито провадження в даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 04.03.2019, відповідно до якого представник відповідача щодо заявлених позовних вимог заперечив (а.с.86, 87). В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що розгляд даної справи про стягнення з відповідача податкового боргу неможливий до встановлення правомірності його виникнення апеляційним судом, з підстав, що на розгляді у Восьмого апеляційного адміністративного суду знаходиться заява товариства з обмеженою відповідальністю "Західгазтех" про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 у справі №809/1253/17. Крім цього, відмічено що відсутність детального розрахунку пені унеможливлює перевірку обґрунтованості розміру її нарахування.
29.03.2019 представник відповідача подав доповнення до відзиву щодо розрахунку пені, який поданий представником позивача в судовому засіданні (а.с.97, 98, 104-111). Відповідно доповнення до відзиву зазначено, що позивачем при нарахуванні пені не враховано розміру облікової ставки Національного банку України, чинного на кожен день прострочення сплати грошового зобов'язання, що суперечить вимогам пункту 129.4 статті 129 Податкового кодексу України.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Просив позов задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві, із врахуванням розрахунку пені, який поданий представником позивача 12.04.2019 (а.с.134-135).
Представник відповідача щодо задоволення позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та доповненні до відзиву.
Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, судом встановлено наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Західгазтех" відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, знаходиться на податковому обліку в Державній податковій інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області з 22.09.2004 (а.с.75-78).
На підставі направлення від 14.07.2017 №№1251, 1252, пункту 20.1 статті 20, статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 3 квартал 2017 року, на підставі наказу №1130 від 07.07.2017 головними державним ревізорами-інспекторами відділів перевірок Головного управління ДФС в Івано-Франківській області було проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Західгазтех" податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, валютного за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.
18.10.2018 контролюючим органом надіслано податкову вимогу форми "Ф" №131807-55, яку відповідач отримав 02.11.2018, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.13).
У відповідності до довідки про борг за платежами податок на прибуток та податок на додану вартість, загальна сума боргу відповідача складає 2973182,56 грн., у тому числі податкові зобов'язання 1895131,88 грн., штрафні санкції в розмірі 473892 грн. та пеня в розмірі 604158,68 грн. (а.с.10).
Головне управління ДФС в Івано-Франківській області просить винести рішення суду про стягнення вказаного боргу з відповідача.
Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Частиною 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Відтак, при вирішенні даного спору суд керується законом, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до пунктів 37.1, 37.2 статті 37 Податкового кодексу України підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов'язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов'язує сплату ним податку.
Виникнення, зміна і припинення податкового обов'язку визначені статтею 37 Податкового кодексу України, згідно з пунктами 37.7, 37.2 якого, підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов'язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов'язує сплату ним податку.
Статтею 36 Податкового кодексу України встановлено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Згідно з статтею 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.
Відповідно до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Пунктом 38.2 статті 38 Податкового кодексу України передбачено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.
Відповідно до підпунктів 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, Податковим кодексом України визначено, що платники податків зобов'язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
У відповідності до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України, податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Згідно з статтею 8 Податкового кодексу України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних податків та зборів належать податок на прибуток підприємств та податок на додану вартість, які є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом (підпункт 9.1.1, 9.1.3 пункту 9.1 статті 9 цього Кодексу).
За результатами оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень в судовому порядку рішеннями судів у справі № 809/1253/17, які набрали законної сили, відмовлено у задоволенні позову.
Враховуючи те, що з набранням законної сили новим судовим рішенням в адміністративній справі втрачають законну силу судові рішення інших адміністративних судів у цій справі (частина 2 статті 369 Кодексу адміністративного судочинства України), факт розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови суду, не є обставиною, що впливає на її чинність, а такою обставиною є набрання законної сили новим судовим рішенням.
Згідно з статтею 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
У відповідності до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно пункту 59.5 даної статті Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Судом встановлено, що позивачем на виконання вимог пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України надіслано відповідачу податкову вимогу форми "Ф" №131807-55 від 18.10.2018, яку відповідач отримав 02.11.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.13).
Даний податковий борг до моменту розгляду справи не переривався та є непогашеним. Вимогу відповідач отримав та залишив без реагування, а податковий борг за нею, на момент виникнення вищевказаних податкових зобов'язань, не сплатив.
Щодо вимоги про стягнення боргу в частині нарахування пені суд зазначає наступне.
Пенею є сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобовязань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки (підпункт 14.1.162 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України).
Представником позивача в судовому засіданні 12.03.2019 подано розрахунок пені (а.с.97, 98).
На аргументи відповідача про те, що позивачем при нарахуванні пені не враховано розміру облікової ставки Національного банку України, чинного на кожен день прострочення сплати грошового зобов'язання, що суперечить вимогам пункту 129.4 статті 129 Податкового кодексу України, представник позивача 12.04.2019 подав суду розрахунок пені з урахуванням пункту 129.4 статті 129 Податкового кодексу України (а.с.134-135).
Відповідно до підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобовязання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобовязання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).
Пунктом 129.4 статті 129 Податкового кодексу України встановлено, що на суми грошового зобовязання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобовязання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
Судом досліджено подані позивачем розрахунки пені та встановлено, що відповідно до поданого 12.04.2019 розрахунку пені з урахуванням пункту 129.4 статті 129 Податкового кодексу України розмір пені більший, ніж нарахований відповідно до розрахунку пені, який поданий 12.03.2019 (а.с.97, 98).
Аргументи відповідача про те, що позивачем при нарахуванні пені не враховано розміру облікової ставки Національного банку України, чинного на кожен день прострочення сплати грошового зобов'язання, спростовуються поданим 12.04.2019 розрахунком пені та не є підставою для звільнення відповідача від сплати пені.
Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно пункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, сума узгодженого грошового зобовязання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом утворюють податковий борг.
Податковий борг відповідача зі сплати податку на прибуток приватних підприємств та податку на додану вартість в сумі 2973182,56 грн., у тому числі податкові зобов'язання 1895131,88 грн., штрафні санкції в розмірі 473892 грн. та пеня в розмірі 604158,68 грн., підтверджуються актом перевірки, податковими повідомленнями-рішеннями, корінцем податкової вимоги форми, розрахунком розміру фінансових санкцій, розрахунками пені, витягами з облікової картки платника податку, та з історії недоїмки за платежами, довідкою про борг за платежами (а.с.10-74, 135).
Наявність заборгованості відповідач не спростував та не надав доказів, які б свідчили про погашення заборгованості, що є предметом стягнення суду.
Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Згідно з пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (пункт 95.4. статті 95 Податкового кодексу України).
Таким чином, враховуючи, що на час розгляду справи заборгованість зі сплати податку на прибуток та податку на додану вартість відповідачем в добровільному порядку не сплачена, відповідних доказів, які б підтверджували погашення такого боргу чи спростовували доводи позивача, відповідачем не надано, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про стягнення з відповідача податкового боргу є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Григорук О.Б.

Рішення складене в повному обсязі 19.04.2019.