Справа № 353/225/19
Суддя: Лущак Н. І.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 353/225/19
Провадження № 2-а/353/8/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Лущак Н.І.

з участю: секретаря судового засідання Круховської С.М.,

позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2

відповідача начальника СРПП №2 Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в

Івано-Франківській області ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тлумачі в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника СРПП №2 Тлумацького відділення поліції Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови серії ДПО18 №435597 від 15.02.2019 року у справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Згідно штемпеля на конверті 28.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до начальника СРПП №2 Тлумацького відділення поліції Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15.02.2019 року серії ДПО18 № 435597 щодо скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП. Свої вимоги обгрутовує тим, що оскаржуваною постановою його визнано винуватим у тому, що він 15.02.2019 року о 18 год. 18 хв. по вул. Люлька в с. Королівка Тлумацького району керував т/з Шкода н.з. АТ 0962 АМ, порушив правила користування зовнішніми світловими приладами, а саме, при зустрічному розїзді керував на дальньому світлі фар, не користувався ременем безпеки, а також після зупинки не предявив посвідчення водія та реєстраційні документи на даний т/з, чим порушив вимоги п.п. 9.7; 19.2; 2.3 (В), 2.1 (А: Б) ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 2; 5; 1 статті 122; 121; 126 КУпАП. За це порушення начальником СРПП № 2 Тлумацького ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП018 № 435597 від 15 лютого 2019 року та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Вказав, що копію постанови йому надіслано рекомендованим листом за вихідним номером 1002 від 18.02.2019, а саму постанову він отримав 19.02.2019 року, тому саме з цієї дати починається десятиденний строк на оскарження.

Вважає, що вказана постанова начальника СРПП № 2 Тлумацького ВГІ ГУНП в Івано- Франківській області ОСОБА_3 від 15.02.2019 року винесена незаконно, без повного, всебічного та обєктивного вивчення обставин справи.

Зазначив, що 15.02.2019 року близько 18 год. він на своєму власному автомобілі марки «Шкода Фабіа» реєстраційний номер АТ 0962 AM виїхав з подвіря школи, де працює директором, в с. Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області та направився додому. На передньому пасажирському сидінні автомобіля перебував учитель фізкультури ОСОБА_4, житель ІНФОРМАЦІЯ_1, якого він мав намір підвезти додому.

Під час руху він був пристебнутий ременем безпеки, а чи був пристебнутий ОСОБА_4 він не звернув увагу. В його автомобілі було увімкнуте ближнє світло фар. Спочатку він рухався по вул. Люлька, а потім повернув на доріжку, яка проходить по території колишньої тваринницької ферми колгоспу і де немає жилих будинків та будь-якого освілення. Раптом він побачив, що в автомобілі, який стояв нерухомо попереду без будь-яких освітлювальних приладів, засвітилося світло фар та увімкнулися проблискові маячки - це відбулось на відстані 30 - 40 метрів попереду нього. Одночасно цей автомобіль почав рухатися йому назустріч, перегородивши йому дорогу.

Він відразу зупинився і відстебнув ремінь безпеки для зручнішого спілкування із поліцейськими. З патрульного автомобіля поліції, який зупинився безпосередньо перед його автомобілем, вийшло двоє чоловіків у форменному одязі, в яких я впізнав ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Інспектор Павлюк В.М., який є жителем ІНФОРМАЦІЯ_2, неприязно ставиться до нього через свою дружину, яка працює в школі, де він є директором, і якій він нібито не дає достатньо навчальних годин.

Поліцейські ОСОБА_3 і ОСОБА_5, підійшовши до нього, не представились, не назвали причину зупинки й одразу почали агресивно себе поводити щодо нього. Він зрозумів, що вони так би мовити влаштували засідку на ньго, бажаючи якимось чином зашкодити йому, використовуючи своє службове становище. Між ними виник спровокований поліцейськими конфлікт, в ході якого працівники поліції застосували щодо мене спеціальні засоби - сльозогінний газ і кайданки.

В подальшому його посадили в патрульний автомобіль, накрили йому голову його светром й повезли в Івано-Франківський обласний наркологічний диспансер. Звідти його повезли в Тлумацьке відділення поліції, де щодо нього склали оскаржувану постанову серії ДП018 № 435597 та протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 185 КУпАП.

Про зміст постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП018 № 435597 від 15.02.2019 року він дізнався тільки 19.02.2019 року, коли її отримав поштою.

Ствердив, що працівники поліції безпідставно зупинили його, адже під час руху жодних вимог Правил дорожнього руху він не порушував. Посилання в оскаржуваній постанові на те, що нібито він при зустрічному розїзді рухався на дальньому світлі фар, не відповідають дійсності, оскільки він рухався на ближньому світлі фар, а зустрічного розїзду не було, у звязку з тим, що патрульний автомобіль розпочав рух на невеликій відстані від нього з майже одночасним увімкненням світла фар та проблискових маячків, тому підстав для зупинки його транспортного засобу не було.

Під час зупинки автомобіля із застосуванням проблискових маячків, працівники поліції, які розпочали рух йому назустріч із увімкнутим світлом фар, не могли бачити чи був він пристебнутий ременем безпеки чи ні, оскільки це була темна пора доби. Він також рухався їм назустріч із увімкнутим світлом фар, а коли здійснив зупинку автомобіля, то відстебнувся, а в подальшому вийшов з автомобіля. Тому твердження, що він не користувався ременем безпеки, абсолютно бездоказове.

Він мав при собі посвідчення водія та реєстраційний документ на автомобіль, але не предявив документи поліцейським для перевірки через грубе порушення ними вимог закону, що викликало з його боку обгрунтовані побоювання щодо можливих подальших незаконних дій з боку працівників поліції щодо нього.

Крім цього, зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Однак, як вбачається із оскаржуваної постанови його притягнуто до відповідальності за ч.ч. 2; 5; 1 ст.ст. 122; 121; 126 КУпАП. Зазначаючи в одній постанові про порушення ним трьох адміністративних правопорушень, начальник СРПП № 2 Тлумацького ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 грубо порушив вимоги закону.

Також, при складанні постанови серії ДП018 № 435597 від 15.02.2019 року начальник СРПП № 2 Тлумацького ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 як доказ його вини в п. 8 постанови зазначив «відео з нагрудних камер». Однак в порушення вимог ст. 283 КУпАП в постанові не зазначено технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

Крім цього, в постанові жодних свідків не вказано, хоча свідком був громадянин ОСОБА_4, якого слід допитати в судовому засіданні.

Ним було виготовлено 5 супутникових фотографій карти місцевості с. Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області та відеозапис маршруту руху 15.02.2019 року, якими підтверджуються його аргументи щодо відсутності належної дороги, будинків та освітлення на тій ділянці, де його 15.02.2019 року зупинили працівники поліції.

Аналізуючи зібрані докази, проходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП018 № 435597 від 15.02.2019 року винесена з порушенням норм адміністративного законодавства та вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, оскільки у змісті постанови не міститься посилання на докази, на яких ґрунтується висновок посадової особи про встановлення факту вчинення адміністративних правопорушень, відсутнє посилання на покази свідка, форма та зміст постанови не відповідає вимогам закону. В цілому це свідчить про відсутність належного обґрунтування наведених в оскаржуваній постанові обставин та їх доведеність допустимими доказами, на підтвердження порушення з його боку Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки адміністративної справи незначної складності (малозначної справи) та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3, ст. 257 КАС України мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Лущак Н.І. від 07.03.2019 року вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 10 год. 00 хв. 03.04.2019 року. Також даною ухвалою було встановлено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

26.03.2019 року, тобто у строк встановлений вищевказаною ухвалою, відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву (а.с. 30-31), разом із підтвердженням про направлення його копії позивачу та його представнику (а.с. 28, 29), в якому просив в задоволені позову ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю.

Вказав, що ним, начальником СРПП №2 Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, як уповноваженою особою органу виконавчої влади, під час несення служби в складі ГРПП Тлумацького ВП ГУНП в ОСОБА_1 - Франківській області спільно з інспектором СРПП №2 Тлумацького ВП лейтенантом поліції ОСОБА_5 15.02.2019 року було виявлено порушення ПДР України та в межах наданих мені службових повноважень, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», КУпАП, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 року, було зупинено транспортний засіб, водій якого порушив правила користування зовнішніми світловими приладами, а саме: при зустрічному розїзді керував на дальньому світлі фар, не користувався ременем безпеки, а також після зупинки не предявив посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб. В подальшому ним було здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесено постанову по справі відповідно до вимог ст. 278, 279 КУпАП, інструкції №1395 від 07.11.2015 року.

Таким чином, він діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Посилання позивача в позовній заяві, що йому було предявлене не конкретне адміністративне обвинувачення, оскільки в постанові не вказано, які частини відносяться до яких статей КУпАП, а адміністративне стягнення накладено з грубим порушенням вимог ч.1 ст.36 КУпАП є безпідставним.

Під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122, ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, розгляд якої проводився з участю особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1, було всебічно, повно і обєктивно досліджено всі обставин справи в їх сукупності та встановлено, що ОСОБА_1 15.02.2019 року о 18 год. 18 хв. по вул. Люлька в с. Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області, керуючи т/з Шкода н.з. АТ 0962 АМ, порушив правила користування зовнішніми світловими приладами, а саме, при зустрічному розїзді керував на дальньому світлі фар, не користувався ременем безпеки, а також після зупинки не предявив посвідчення водія та реєстраційні документи на даний т/з, чим порушив вимоги п.п.9.7; 19.2; 2.3 (В), 2.1 (А;Б) ПДР України. Такий висновок був зроблений в тому числі на підставі всебічного, повного і обєктивного дослідження відеоданих з нагрудних камер, застосування яких здійснювалося відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних записів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 року за №1026 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 року за №28/32999.

Під час розгляду справи, ОСОБА_1 подав письмову заяву щодо не бажання скористатись правовою допомогою адвоката. Будь - яких інших заяв чи клопотань не подавав. Усних чи письмових пояснень щодо заперечення факту порушення вимог п.п.9.7; 19.2; 2.3 (В), 2.1 (А;Б) ПДР України не надав.

Посилання позивача, в позовній заяві, що в оскаржуваній постанові не зазначено технічний засіб, яким здійснювався відеозапис є безпідставним, оскільки в п.8 постанови серії ДП018 №435597 від 15.02.2019 року, як доказ вчинення позивачем адміністративних правопорушеннь, передбачених ч.2 ст. 122, ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, зазначено: «відео з нагрудних камер», тобто портативних відеореєстраторів - пристроїв призначених для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції яких дають змогу закріпити їх на форменому одязі поліцейського.

В розпорядженні Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в ОСОБА_1 - Франківській області є дві нагрудні відеокамери CammPro 1826R/3/32, які на законних підставах використовувались інспекторами поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_5 під час несення служби 15.02.2019 року.

Застосування наведених нагрудних камер, а саме портативних відеореєстраторів проводилось відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних записів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України від 18.12.2018 року №1026 та зареєстрована в МЮУ 11.01.2019 року за №28/32999.

Таким чином, вищенаведений відеозапис з нагрудних камер працівників поліції є належним та допустимим доказом по справі, а тому просив суд дослідити в судовому засіданні відеозапис з нагрудних камер ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яким фіксувалось вчинення ОСОБА_1 15.02.2019 року адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 122, ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП.

Відеозапис, який був здійснений вказаними портативними відеореєстраторами повністю спростовує всі надумані доводи ОСОБА_1 наведені ним в позовній заяві щодо відсутності в його діях події та складу адміністративних правопорушень та підтверджує правомірність та законність винесеної постанови.

Безпідставними є також доводи позивача, що в оскаржуваній постанові не вказано в якості свідка пасажира ОСОБА_4, оскільки особа, яка перебувала на передньому пасажирському сидінні в автомобілі, яким 15.02.2019 року о 18 год. 18 хв. керував ОСОБА_1, з місця вчинення останнім адміністративних правопорушень - втекла.

ОСОБА_1 працює директором школи в с. Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області, а ОСОБА_4 працює вчителем фізкультури у цій школі. Тобто останній перебуває в прямому підпорядкуванні ОСОБА_1, а тому його покази в судовому засіданні можуть не відповідати дійсності.

Зазначив, що 15.02.2019 року відносно водія ОСОБА_1 також було складено два протоколи про вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП та ст. 185 КУпАП, які на даний час перебувають на розгляді в Тлумацькому районному суді. Предявивши даний позов, ОСОБА_1 намагається безпідставно, хоча б з формальних підстав скасувати постанову серії ДП018 №435597 від 15.02.2019 року та домогтися закриття провадження у справі за відсутності в його діях події та складу адміністративного правопорушення з метою подальшого уникнення адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та ст. 185 КУпАП.

Долучений позивачем до позовної заяви диск під назвою «відеозапис маршруту руху 15.02.2019 р.» не має доказового значення по справі, так як зафіксований на ньому відеозапис не стосується події вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень та притягнення останнього до адмінвідповідальності.

Вказав, що він, як відповідач по справі, не може самостійно отримати та надати суду відеозапис з портативних відеореєстраторів - нагрудних камер ОСОБА_3 та ОСОБА_5 для дослідження в судовому засіданні, тому просив суд витребувати з Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в ОСОБА_1 - Франківській області матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122, ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП та копії справ про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та за ст. 185 КУпАП.

01.04.2019 року на адресу Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив відповідача (а.с. 33-35), разом із підтвердженням про направлення його копії відповідачу (а.с. 32), в якій він повідомив, що судження відповідача викладені у відзиві на позов не відповідають фактичним обставинам справи, спростовуються відеозаписами з нагрудних камер поліцейських ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які вказують на те, що дії вказаних субєктів владних повноважень, якраз навпаки не відповідають чинному законодавству та є протиправними.

Поліцейський, в силу вимог Закону України «Про Національну поліцію», може зупинити транспортний засіб у разі тільки, якщо водій порушив ПДР України, при цьому, поліцейський зобовязаний повідомити водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу, детально описавши підстави для зупинки.

Однак, 15.02.2019 року поліцейськими ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вказану вимогу ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» повністю проігноровано, що само по собі вказує на відсутність підстав для зупинки транспортного засобу у цьому випадку взагалі та ставить під розумний сумнів вчинення адміністративного правопорушення водієм ОСОБА_1

Так, зупинивши транспортний засіб - автомобіль марки «Шкода Фабіа» р.н. НОМЕР_1, яким він керував, поліцейський ОСОБА_5, наблизившись до його автомобіля та назвавши тільки своє прізвище і посаду, не назвавши йому причини зупинення транспортного засобу взагалі, одразу почав вимагати надати йому посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль, при цьому, блокуючи двері з боку водія, не даючи йому змоги вийти із автомобіля.

Капітан поліції ОСОБА_3, який у цей час наблизився до автомобіля, аналогічно проігнорував вимогу ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» щодо повідомлення водія про конкретну причину зупинки транспортного засобу та приєднавшись до поліцейського ОСОБА_5 став вимагати від нього посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль.

Більше того, усі наступні дії, які вчинили поліцейські ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з моменту зупинки транспортного засобу марки «Шкода Фабіа» р.н. НОМЕР_1 та до моменту винесення постанови серії ДПО 18 №435597 від 15.02.2019 року, вказують на їх не тільки незаконний, а і явно провокативний характер, з метою підвести його до вчинення адміністративного правопорушення для його подальшої відповідальності, внаслідок особистих неприязних відносин, які склалися між ОСОБА_5 і ним через давній особистий конфлікт.

Вимагаючи документи від нього, поліцейськими ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не оголошено йому, як водію, не тільки підстав, але і мети перевірки документів (переконатися, що даний транспортний засіб належить особі, яка ним керує, для складання відповідних процесуальних документів у ході розгляду справи про адміністративне правопорушення тощо), що вказує на явну протиправність таких дій поліцейських.

Таким чином, доводи та міркування, які наведенні відповідачем у відзиві від 25.03.2019 року на позовну заяву є необґрунтованими та безпідставними і такими, що не спростовують факту винесення постанови серії ДПО18 № 435597 від 15.02.2019 року про накладення стягнення стосовно позивача незаконно та у протиправний спосіб.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 03.04.2019 року клопотання начальника СРПП №2 Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 задоволено. Витребувано з Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області відеозапис з портативних відеореєстраторів нагрудних відеокамер інспекторів патрульної поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_5 подій вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень 15.02.2019 року та матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122, ч.5 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП та копій справ про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та за ст. 185 КУпАП.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 позов підтримали з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, просили його задовольнити. Додатково позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що подія, яка сталася 15.02.2019 року біля 18 год. 20 хв., це було наперед сплановане затримання з метою помсти. Його було зупинено не на дорозі для руху автомобілів, як це зазначено в оскаржуваній постанові, а на польовій дорозі поза селом, що є приватною власністю та де знаходяться плани під забудову жителів села. Враховуючи стан польової дороги, на ній не можна рухатися зі швидкістю більшою як 20-30 км/год. При такій швидкості руху автомобіля не потрібно користуватися дальнім світлом фар та ременем безпеки. Взагалі інспектори поліції його не зупиняли, вони просто перекрили дорогу для руху його автомобіля, тому він змушений був зупинитися, після чого відстебнув ремінь безпеки та вийшов з автомобіля.

В судовому засіданні відповідач начальник СРПП №2 Тлумацького відділення поліції Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 позов не визнав, з підстав зазначених у відзиві на позов, просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4, посилаючись на ст. 63 Коституції України, відмовився від надання показань, вказавши, що відносно нього внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань по події, яка мала місце саме цього дня та при цих обставинах, що відбувалися 15.02.2019 року.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови.

Вислухавши сторін по справі та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав:

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що 15.02.2019 року начальником СРПП №2 Тлумацького відділення поліції Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 435597 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП з накладенням стягнення в розмірі 425 грн. штрафу, з тих підстав, що позивач 15.02.2019 року о 18 год. 18 хв. по вул. Люлька в с. Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області, керуючи транспортним засобом Шкода Фабіа д.н.з. НОМЕР_1, порушив правила користування зовнішніми світловими приладами, а саме при зустрічному розїзді керував на дальньому світлі фар, не користувався ременем безпеки, а також після зупинки не предявив посвідчення водія та реєстраційні документи на даний транспортний засіб, чим порушив вимоги п.п. 9.7; 19.2; 2.3 (В); 2.1 (А,Б) ПДР. ОСОБА_1 від підпису та дачі пояснень, згідно ст. 63 Конституції України відмовився в присутності свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 52). В даній постанові містяться посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис даних правопорушень, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у справі № 200/5590/17(2а/200/669/17) адміністративне правопорушення №К/9901/17763/18 від 26.04.2018 року, згідно якої DVD-RW диски, подані відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не можуть вважатися належними доказами у звязку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 337/3389/16-а(2-а/337/154/2016) від 30.05.2018 року.

Застосування поліцейськими нагрудних камер, а саме портативних відеореєстраторів проводилось відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних записів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України від 18.12.2018 року №1026 та зареєстрована в МЮУ 11.01.2019 року за №28/32999.

Враховуючи вищезазначене, суд визнає належним та допустимим доказом по справі відео з нагрудних відеокамер CammPro 1826R/3/32, а саме портативних відеореєстраторів, які використовувались інспекторами поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_5 під час несення служби 15.02.2019 року по вул. Люлька, в с. Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення позивач ОСОБА_1 на імя начальника Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 15.02.2019 року подав заяву (клопотання), в якому по факту оформлення матеріалів про адміністративні порушення від послуг центру первинної безоплатної допомоги (адвоката) відмовився (а.с. 53).

Так, згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Пунктами 9.7, 19.2 ПДР передбачено, що забороняється користуватися дальнім світлом фар як попереджувальним сигналом в умовах, коли це може призвести до засліплення інших водіїв, у тому числі через дзеркало заднього виду. Дальнє світло слід перемикати на ближнє не менш як за 250 м до зустрічного транспортного засобу, а також тоді, коли воно може засліпити інших водіїв, зокрема тих, що рухаються в попутному напрямку. Світло необхідно перемикати і на більшій відстані, якщо водій зустрічного транспортного засобу періодичним перемиканням світла фар покаже потребу в цьому.

Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 2.3 (В) передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 2.1 (А,Б) передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзвязку, активноивно-рятувальної служби цивільного захисту технічний талон).

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Санкція ч.2 ст. 122 КУпАП та ч.1 ст.126 КУпАП передбачає накладення стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а санкція ч.5 ст.121 КУпАП передбачає накладення стягнення у виді штрафу у розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином накладене на водія ОСОБА_1 адміністративне стягнення у розмірі 425 грн. відповідає вимогам закону та накладено в порядку передбаченому ч.2 ст. 36 КУпАП. В постанові серії ДП018 №435597 від 15.02.2019 року, бланк якої затверджено інструкцією №1395 від 07.11.2015 р., послідовно та чітко наведені частини та статті адміністративних правопорушень, які скоїв ОСОБА_1 Тому заперечення позивача та його представникм в цій частині не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю..

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для зясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як встановлено частинами 1, 3 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 3 ст. 77 КАС України передбачено, що докази до суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису з портативних відеореєстраторів нагрудних відеокамер інспекторів патрульної поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_5 подій вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень 15.02.2019 року, видно, що позивач ОСОБА_1 15.02.2019 року керував транспортним засобом Шкода Фабіа при зустрічному роз'їзді на дальньому свілі фар, засліплюючи інших водіїв, а саме інспекторів поліції, тільки після зупинки вказаного транспортного засобу світло фар було переключено на ближнє, не користувався ременем безпеки, а також після зупинки, незважаючи на неодноразові вимоги працівників патрульної служби, не предявив посвідчення водія та реєстраційні документи на даний транспортний засіб.

Крім того, з оглянутого в судовому засіданні DVD-диска без написів, доданого позивачем ОСОБА_1 до матеріалів позовної заяви видно, що дорога, на якій позивача ОСОБА_1 15.02.2019 року було зупинено інспектрами поліції, є дорогою загального користування, на її узбіччі знаходять житлові будинки, вона не є приватною територією, на ній немає жодних пристроїв для перекривання шляху (шлагбаумів), які ставляться для регулювання вїзду на території, що охороняються та призначені тільки для приватного користування.

Згідно ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи предявлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи у випадку якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

На думку суду, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути підставою притягнення до адміністративної відповідальності у тому випадку, коли обставини, встановлені під час такого спостереження, зафіксовані у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищенаведене, та те, що в матеріалах справи є докази відеофіксації недотримання позивачем ОСОБА_1 п.п. 9.7; 19.2; 2.3 (В); 2.1 (А,Б) ПДР, на підставі яких судом встановлено, що позивач дійсно при зустрічному розїзді керував на дальньому світлі фар, не користувався ременем безпеки, а також після зупинки не предявив посвідчення водія та реєстраційні документи на даний транспортний засіб на вимогу інспекторів поліції, суд вважає повністю надуманими пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника з питань не вчинення адміністративних правопорушень ОСОБА_1, вважає їх способом захисту, який вони обрали з метою уникнення останнім адміністративної відповідальності. Такі пояснення повністю спростовуються встановленими судом під час судового розгляду фактичними обставинами справи та поясненням наданими відповідачем в судовому засіданні.

Крім того, судом встановлено, що відносно позивача ОСОБА_1 також було складено два протоколи про адміністративні правопорушення серії ОБ № 047873 та серії ГР № 216532, за вчинення ним 15.02.2019 року по вул. Люлька в с. Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області адміністративних правопорушень відповідальність за які передбачана ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 185 КУпАП (а.с. 54-66), однак вони не стосуються предмету розгляду даного позову.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивачу слід відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Згідно ч. 4 чт. 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита, тому судовий збір по справі слід покласти на рахунок держави.

На підставі наведеного, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 288, 289 КУпАП, керуючись ст.ст. 2, 5-13, 72, 73, 74, 77, 241-247, 250, 255, 257, 262, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до начальника СРПП №2 Тлумацького відділення поліції Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови серії ДПО18 №435597 від 15.02.2019 року у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Судовий збір покласти на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного судушляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

ГоловуючийОСОБА_9