Справа № 520/9665/18
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 р.Справа № 520/9665/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Чалого І.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

позивача - ОСОБА_1,

представників сторін : позивача - ОСОБА_2, відповідачів - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Головного управління ДФС у Харківській області, Державної фіскальної служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Чудних С.О., майдан ОСОБА_4, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 21.01.19 року по справі № 520/9665/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області , Державної фіскальної служби України

про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1О.) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Харківській області (далі по тексту ГУ ДФС у Харківській області, перший відповідач), Державної фіскальної служби України (далі по тексту ДФС України, другий відповідач), в якому просив суд:

- визнати рішення Головного управління ДФС у Харківській області, яке викладене у листі від 16.10.18 № 10297/М/20-40-04-01-24 про надання відповіді щодо відмови у розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю, протиправним, таким, що не відповідає вимогам Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 21.10.2015 № 850, та скасувати його;

- визнати рішення Державної фіскальної служби України від 18.06.2018 №18255/7/99-99-04-04-02-17 про повернення матеріалів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю без розгляду та рішення Головного управління ДФС у Харківській області, яку викладено у листі від 01.10.18 № 544/ЗГП/ 20-40-04-01-25 про надання відповіді щодо відсутності підстав для виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю, протиправним та скасувати їх;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України (ідентифікаційний код юридичної особи: 39292197) затвердити висновок про можливість виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням II групи інвалідності у відповідності до вимог частини шостої статті 23 Закону України віл 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію", пункту 15 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII та Порядку та умов призначення і виплата одноразової грошової допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 21 жовтня 2015 року № 850;

- зобов'язати Головне управління ДФС у Харківській області (ідентифікаційний код юридичної особи: 39599198) здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) розрахунок, нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням II групи інвалідності у відповідності до вимог частини шостої статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію", перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII та Порядку та умов призначення і виплата одноразової грошової допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 21 жовтня 2015 року № 850;

- визнати рішення Державної фіскальної служби України від 05.06.2018 № 7989/М/99-99-04-04-02-14 щодо відмови в наданні інваліду 2-ї групи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) санаторно-курортного лікування протиправним та скасувати його;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України ідентифікаційний код юридичної особи: 39292197) та Головне управління ДФС у Харківській області (ідентифікаційний код юридичної особи: 39599198) здійснити облік ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) як інваліда 2-ї групи для отримання ним належного санаторно-курортного лікування відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 27 квітня 2011 року № 446, якою затверджено Порядок забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України (Ідентифікаційний код юридичної особи: 39292197) та Головне управління ДФС у Харківській області (Ідентифікаційний код юридичної особи: 39599198) надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) як інваліду 2-ї групи належного санаторно-курортного лікування відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 27 квітня 2011 року № 446, якою затверджено Порядок забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 по справі № 520/9665/18 адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61064, код НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 39599198), Державної фіскальної служби України (Львівська площа, б. 8, м. Київ, 04053, код 39292197) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано рішення Головного управління ДФС у Харківській області, яке викладене у листі від 16.10.18 № 10297/М/20-40-04-01-24 про надання відповіді щодо відмови у розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю, протиправним, таким, що не відповідає вимогам Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрата працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 21.10.2015 № 850 та скасовано його.

Визнано протиправним та скасовано рішення Державної фіскальної служби України від 18.06.2018 №18255/7/99-99-04-04-02-17 про повернення матеріалів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю без розгляду.

Зобов'язано Головне управління ДФС у Харківській області надіслати до ДФС України висновок щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до вимог частини шостої статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію", перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII та Порядку та умов призначення і виплата одноразової грошової допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 21 жовтня 2015 року № 850.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 по справі № 520/9665/18 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що в силу п.2 Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 27 квітня 2011 року № 446 (далі по тексту Порядок № 446), має право на забезпечення вказаною путівкою, як особа, на яку поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», та яка отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». З посиланням на п.3 вказаного Порядку № 446 зазначив, що обовязок забезпечення ОСОБА_1 вказаною путівкою покладено на відповідачів. Вказав, що суд першої інстанції, відмовивши позивачу у задоволенні позовних вимог з підстав ненадання позивачем посвідчення ветерана податкової міліції, не врахував, що позивач є ветераном податкової міліції в силу законодавства. Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, що посвідчення ветерана податкової міліції було видане першим відповідачем лише після численних звернень позивача 22.01.2019, незважаючи на наявність для цього передбачених законом підстав (наказ ГУ ДФС у Харківській області від 17.07.2017 № 432-о та довідка МСЕК про встановлення 2 групи інвалідності). Крім того, чинним законодавством не передбачено переліку документів, який повинен був надаватися позивачем на підтвердження того, що на нього поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», такого переліку не наведено і відповідачами при відмові у забезпеченні санаторно-курортними путівками. В свою чергу, матеріалами справи підтверджується наявність у відповідачів пакету документів, достатнього для поставлення позивача на облік для забезпечення такими путівками. З огляду на викладене, вважає хибним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині скасування рішення ДФС України від 05.06.2018 № 7989/М/99-99-04-04-02-14 щодо відмови в ОСОБА_1 санаторно-курортного лікування, зобов'язання ДФС України та ГУ ДФС у Харківській області здійснити облік ОСОБА_1 як інваліда 2-ї групи для отримання ним належного санаторно-курортного лікування відповідно до Порядку № 446, зобов'язання відповідачів надати позивачеві належне санаторно-курортне лікування відповідно до Порядку № 446.

Стверджує, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні вимог про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДФС у Харківській області, яке викладено у листі від 01.10.18 № 544/ЗГП/ 20-40-04-01-25, внаслідок неврахування того, що вказане рішення є рішенням субєкта владних повноважень у розумінні ст.2 КАС України та порушує права позивача, оскільки у цьому листі викладено рішення першого відповідача про відмову здійснити виплату позивачу одноразової грошової допомоги. Зазначене рішення суперечить ч.2 ст.19 Конституції України, оскільки прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вважає, що належним, достатнім та ефективним способом відновлення порушених прав позивача є саме зобовязання ДФС України затвердити висновок про можливість виплату позивачу одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням ІІ групи інвалідності, та зобовязання ГУ ДФС у Харківській області виплатити вказану допомогу.

Представник першого та другого відповідачів, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 по справі № 520/9665/18 скасувати в частині задоволення позову, прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) , інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджений постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 (далі по тексту Порядок № 850), на позивача не поширюється, та за своїм змістом не визначає порядку дій органів ДФС у разі надходження відповідних звернень від працівників податкової міліції. З огляду на викладене, вважає, що у ГУ ДФС у Харківській області відсутні підстави для направлення до ДФС України висновку про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог є безпідставним.

Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 підтримали з підстав, викладених в останній, просили суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 по справі № 520/9665/18 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. В надісланому до суду письмовому відзиві та в судовому засіданні просили у задоволенні апеляційної скарги відповідачів відмовити.

Представник першого та другого відповідачів в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги ГУ ДФС у Харківській області та ДФС України підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 по справі № 520/9665/18 скасувати в частині задоволення позовних вимог, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. В надісланому до суду письмовому відзиві та у судовому засіданні просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача його представника, представника відповідачів, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ГУ ДФС у Харківській області, ДФС України підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Головного управління ДФС у Харківській області від 17.08.2017 № 432-о полковника податкової міліції ОСОБА_1 звільнено у відставку за пунктом 65 підпунктом "б" (через хворобу).

Відповідно до довідки Харківської обласної МСЕК № 4 серії 12 ААА №479819 від 02.02.2018 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності строком до 01.02.2019, причиною інвалідності є захворювання, пов'язане з проходженням військової служби.

Також позивачу встановлено 80% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою серії 10 ААА № 124426 від 02.02.2018 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках. Причини втрати професійної працездатності - захворювання, пов'язане з проходженням військової служби. Дата встановлення страхового випадку - 17.08.2017.

Із матеріалів справи вбачається, що 16.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДФС у Харківській області із заявою, в якій просив здійснити йому виплату одноразової грошової допомоги, у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов'язаної з проходженням служби в податковій міліції.

Головним управлінням ДФС у Харківській області підготовлено висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції в розмірі 89942,40 грн. (а.с.80).

Супровідним листом від 06.06.2018 заява позивача, разом з долученими до неї документами та висновком Головного управління ДФС у Харківській області, були направлені на адресу ДФС України для прийняття рішення.

Листом від 18.06.2018 за №18255/7/99-99-04-04-02-17 ДФС України відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті рішення щодо виплати йому одноразової грошової допомоги та повернуто матеріали на призначення одноразової грошової допомоги. Відмова мотивована тим, що працівники податкової міліції проходять службу в складі ДФС України і не належать до органів внутрішніх справ, а 07.11.2015 втратив чинність Закон України "Про міліцію", тому після вказаної дати відсутні законні підстави приймати заяви та готувати висновки про призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності колишнім працівникам податкової міліції (а.с.82).

25 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДФС у Харківській області із заявою, відповідно до якої просив повідомити його про остаточне рішення, прийняте за результатами розгляду його заяви про виплату одноразової грошової допомоги та надати копію листа ДФС України від 18.06.2018.

Листом від 01.10.2018 Головним управлінням ДФС у Харківській області ОСОБА_1 повідомлено про результати розгляду його заяви ДФС України листом від 18.06.2018, в якому зазначено про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності та втрати працездатності, оскільки здійснення виплати можливе лише у разі прийняття ДФС України позитивного рішення з цього питання (а.с.95).

03.10.2018 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДФС у Харківській області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності та втрати працездатності відповідно до Постанови Кабінету ОСОБА_5 України № 850 від 21.10.2015.

Листом від 16.10.2018 № 10297/20-4004-01-24 Головним управлінням ДФС у Харківській області відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку із відсутністю підстав для проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції згідно з Постановою КМУ від 21.10.2015 № 850 (а.с.98-99).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 19.03.2018 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДФС у Харківській області із заявою, в якій просив здійснити його облік як інваліда, внаслідок отримання захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби на посадах начальницького складу податкової міліції ГУ ДФС у Харківській області.

Листом від 02.04.2018 Головного управління ДФС у Харківській області позивача повідомлено про те, що облік осіб з числа колишніх працівників податкової міліції, які мають право на отримання путівки до санітарно-курортного закладу, здійснюється ДФС України.

20 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДФС у Харківській області та до ДФС України із заявою, в якій просив вжити заходів щодо здійснення його обліку як інваліда, внаслідок отримання захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби на посадах начальницького складу податкової міліції ГУ ДФС у Харківській області.

26 квітня 2018 року заява ОСОБА_1 була направлена супровідним листом до ДФС України для розгляду питання щодо здійснення обліку та санаторно-курортного лікування.

17 травня 2018 позивач звернувся до Головного управління ДФС у Харківській області із заявою, у якій просив реалізувати його право на санаторно-курортне лікування 2018 році.

Листом від 24.05.2018 № 4985/ФОП/20-40-04-02-24 Головне управління ДФС у Харківській області повідомило позивача про те, що копії наданих ним документів направлені до ДФС України для розгляду питання щодо здійснення його обліку та санаторно-курортного лікування.

05 червня 2018 року листом № 7989/М/99-99-04-04-02-14 ДФС України відмовило позивачу у взятті на облік та забезпеченні санаторно-курортною путівкою (а.с.52).

Не погодившись з діями відповідачів щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги по інвалідності та відмови у взятті на облік і забезпеченні санаторно-курортною путівкою, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом про визнання протиправними та скасування рішень ГУ ДФС у Харківській області, викладених у листах від 16.10.18 № 10297/М/20-40-04-01-24, від 01.10.18 № 544/ЗГП/ 20-40-04-01-25 щодо відмови у розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю, визнання протиправним та скасування рішення ДФС України від 18.06.2018 №18255/7/99-99-04-04-02-17 про повернення матеріалів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю без розгляду, зобов'язання ДФС України затвердити висновок про можливість виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, зобовязання ГУ ДФС у Харківській області здійснити розрахунок, нарахування та виплату вказаної допомоги, визнання протиправним та скасування рішення ДФС України від 05.06.2018 № 7989/М/99-99-04-04-02-14 щодо відмови в наданні позивачу санаторно-курортного лікування, зобов'язання ДФС України та ГУ ДФС у Харківській області здійснити облік ОСОБА_1 як інваліда 2-ї групи для отримання ним належного санаторно-курортного лікування, зобов'язання ДФС України та ГУ ДФС у Харківській області надати позивачу належне санаторно-курортне лікування згідно з постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 27 квітня 2011 року № 446.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення ГУ ДФС у Харківській області, викладеного у листі від 16.10.18 № 10297/М/20-40-04-01-24 щодо відмови у розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю, а також з протиправності рішення ДФС України від 18.06.2018 №18255/7/99-99-04-04-02-17 про повернення без розгляду матеріалів щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДФС у Харківській області, викладеного у листі від 01.10.18 № 544/ЗГП/ 20-40-04-01-25, суд першої інстанції зазначив, що вказаний лист не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні статті 2 КАС України, не порушує прав позивача, оскільки цим листом ОСОБА_1 лише повідомлено про результати розгляду ДФС України його заяви.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання ДФС України затвердити висновок про можливість виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що питання про затвердження висновку віднесено виключно до компетенції ДФС України та не входить до компетенції суду.

При цьому, суд першої інстанції вказав, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання ГУ ДФС у Харківській області надіслати до ДФС України висновок щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобовязання ГУ ДФС у Харківській області здійснити ОСОБА_1 розрахунок, нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, суд першої інстанції послався на передчасність таких вимог.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення ДФС України від 05.06.2018 № 7989/М/99-99-04-04-02-14 про відмову в наданні позивачу санаторно-курортного лікування, зобов'язання ДФС України та ГУ ДФС у Харківській області здійснити облік ОСОБА_1 як інваліда 2-ї групи для отримання ним належного санаторно-курортного лікування відповідно до постанови КМУ від 27 квітня 2011 року № 446, зобов'язання ДФС України та ГУ ДФС у Харківській області надати позивачу таке лікування, суд першої інстанції виходив з відсутності у позивача права на отримання путівки з огляду на непоширення на нього Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ненадання позивачем документів на підтвердження статусу ветерана податкової міліції.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, та вважає постанову суду першої інстанції такою, що прийнята з порушенням норм матеріального права, при невідповідності висновків суду обставинам справ, з наступних підстав.

Пунктом 356.1 статті 356 Податкового кодексу України, передбачено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені ст.ст.20-23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Частиною 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-XII, в редакції, яка діяла до 07.11.2015, передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом ОСОБА_5 України.

Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

02 липня 2015 року прийнято Закон України "Про Національну поліцію" №580-VІІІ, який набрав чинності 07.11.2015. Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №580-VІІІ визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію".

В той же час, Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" від 23.12.2015 № 900- VІІІ, який набрав чинності 29.12.2015, доповнено п.15 розділу ХІ Закону України "Про національну поліцію" №580-VІІІ абзацом третім такого змісту: право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Відтак, передбачені в Законі України "Про міліцію" гарантії соціального та правового захисту для працівників міліції продовжують поширювати свою дію на працівників податкової міліції та реалізуються в порядку, визначеному Кабінетом ОСОБА_5 України.

Отже, за колишніми працівниками міліції, а також податкової міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію".

У зв'язку з внесенням змін до статті 23 Закону України "Про міліцію", Кабінетом ОСОБА_5 України прийнято постанову № 850 від 21.10.2015, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі по тексту - Порядок №850).

Пунктом 2 постанови №850 визначено те, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 р. № 208-VІІІ «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 12 травня 2007 року № 707.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є: у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з підпунктом 2 пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі: установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, інвалідність ІІ групи ОСОБА_1 встановлено 02.02.2018, а отже, право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача виникло саме з цієї дати, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії довідок Харківської обласної МСЕК від 02.02.2018 серії 12 ААА №479819 та від 02.02.2018 серії 10 ААА № 124426.

Враховуючи, що право на отримання допомоги у позивача виникло після набрання чинності Законом № 280-VIII, колегія суддів дійшла висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню Закон України «Про міліцію» в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 13 лютого 2015 року «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» та постанова Кабінету ОСОБА_5 України №850, якими встановлено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції ІІ групи інвалідності, в розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідачів про відсутність підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі, встановленому статтею 23 Закон України «Про міліцію» в редакції від 13 лютого 2015 року, у зв'язку з тим, що на момент звернення ним за виплатою одноразової грошової допомоги, цей закон втратив чинність, з огляду на наступне.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 надано офіційне тлумачення принципу дії закону в часі.

Так, в цьому рішенні, зокрема, зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно - правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, зважаючи на те, що датою виникнення у позивача права на отримання грошової допомоги є довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності, а не дата розгляду відповідачем заяви про призначення цієї виплати, то у першого відповідача не було підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, а другого відповідача - правових підстав для повернення матеріалів щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачу з посиланням на втрату чинності Законом України «Про міліцію».

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» в розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб в порядку та на умовах, визначених Кабінетом ОСОБА_5 України у Порядку № 850, а рішення ГУ ДФС у Харківській області, оформлені листами від 01.10.18 № 544/ЗГП/ 20-40-04-01-25, від 16.10.18 № 10297/М/20-40-04-01-24 про відмову в розрахунку та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю, рішення ДФС України, оформлене листом від 18.06.2018 №18255/7/99-99-04-04-02-17 про повернення без розгляду матеріалів щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги є протиправними та підлягають скасуванню.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 20.06.2018 по справі № 809/631/16, від 28.08.2018 по справі № 804/6297/17, від 11.10.2018 по справі № 824/115/17-а, від 19.09.2018 по справі № 822/910/17, від 05.06.2018 по справі № 822/436/16, врахування якої є обовязковим в силу ч.5 ст.242 КАС України.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Державною фіскальною службою України розроблено Методичні рекомендації щодо порядку прийому, оформлення документів для виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції, які затверджені Наказом №735 від 29.11.2013 з подальшими змінами і доповненнями (далі по тексту - Методичні рекомендації).

Відповідно до пункту 4.6 Методичних рекомендацій, висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4.1-4.4 цих Методичних рекомендацій, довідкою про грошове забезпечення, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, актом розслідування нещасного випадку, поранення або про нещасний випадок невиробничого характеру, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті) регіональний підрозділ подає до ДФС у семиденний строк з дня реєстрації документів. Рішення щодо достатності підстав і документів для виплати одноразової грошової допомоги приймається Департаментом персоналу.

Згідно з пунктом 4.9 Методичних рекомендацій поверненню до територіальних органів ДФС на доопрацювання підлягають документи, які підготовлені не в повному обсязі або оформлені неналежним чином.

За наслідками розгляду документів працівника податкової міліції щодо виплати одноразової грошової допомоги податковий орган приймає відповідне рішення. За умови достатності підстав та документів для виплати одноразової грошової допомоги, висновок про призначення такої допомоги затверджується першим заступником Голови ДФС України та подається до регіонального підрозділу ДФС України, в якому проходив службу працівник податкової міліції, для проведення виплати. За відсутності передбачених законодавством підстав для виплати одноразової грошової допомоги податковий орган приймає рішення про відмову у виплаті такої допомоги працівнику податкової міліції. При цьому повернення матеріалів без розгляду можливе лише у випадку неналежного оформлення документів.

Разом з тим, як зазначалось вище, Державною фіскальною службою України повернуто без розгляду надіслані першим відповідачем документи ОСОБА_1 та висновок про виплату позивачу одноразової грошової допомоги не у звязку з неналежним оформленням цих документів, а у звязку з відсутністю, на думку другого відповідача, у позивача права на отримання вказаної допомоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення ДФС України, оформлене листом від 18.06.2018 №18255/7/99-99-04-04-02-17, прийняте, крім іншого, не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством.

Колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що лист ГУ ДФС у Харківській області від 01.10.2018 № 544/ЗГП/ 20-40-04-01-25 не є рішенням субєкта владних повноважень у розумінні ст.2 КАС України, з наступних підстав.

За правилами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

За визначенням п.19 ст.4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) субєкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Колегія суддів зауважує, що лист ГУ ДФС у Харківській області від 01.10.2018 № 544/ЗГП/ 20-40-04-01-25, виданий за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги, містить чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень ГУ ДФС у Харківській області, сформованих відносно заяви позивача - рішення про відмову позивачеві здійснити виплату грошової допомоги. Вказаний лист має певного адресата, оскільки відмова прийнята першим відповідачем саме щодо прав субєкта ОСОБА_1

Зазначений лист безпосередньо стосується права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, а тому посилання суду першої інстанції в обґрунтування відмови в задоволенні позовних вимог на те, що лист ГУ ДФС у Харківській області від 01.10.2018 № 544/ЗГП/ 20-40-04-01-25 не порушує прав позивача, є помилковим.

Також, колегія суддів вважає хибними судження суду першої інстанції про те, що зобов'язання ДФС України затвердити висновок про можливість виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги віднесено виключно до компетенції ДФС України та не входить до компетенції суду, а також про передчасність позовних вимог в частині зобовязання ГУ ДФС у Харківській області здійснити ОСОБА_1 розрахунок, нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, з наступних підстав.

Відповідно до п.7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у звязку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного звязку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не повязане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного спяніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

сторінок паспорта з даними про прізвище, імя та по батькові і місце реєстрації;

документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги (п.8 Порядку № 850).

За приписами п.9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС (п.10 Порядку № 850).

Виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ (п.11 Порядку № 850).

Таким чином, на першого відповідача у спірних відносинах покладається обовязок скласти висновок про можливість виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, а на другого відповідача затвердити цей висновок (у разі відсутності причин для відмови у виплаті допомоги), направити його до ГУ ДФС у Харківській області, яким безпосередньо нараховуються та виплачуються кошти.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем надавались до ГУ ДФС у Харківській області всі документи, передбачені п.7 Порядку № 850, за результатами розгляду яких першим відповідачем було складено висновок про можливість виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 89942,40 грн.

Вказаний висновок разом з документами, поданими ОСОБА_1, направлявся до ДФС України для затвердження, однак, повернутий без розгляду другим відповідачем з посиланням на відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги з огляду на втрату чинності Законом України «Про міліцію».

Разом з тим, як зазначалось вище, такий висновок першого та другого відповідачів є хибним, оскільки позивач має право на отримання цієї допомоги в силу закону.

Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету ОСОБА_5 Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_5 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб'єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб'єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов'язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов'язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, повноваження щодо затвердження висновку про виплату одноразової грошової допомоги, а також призначення, нарахування і виплати вказаної допомоги, регламентовано статтею 23 Закону України «Про міліцію», Порядком 850 та Методичними рекомендаціями.

Умови, за яких ДФС України та ГУ ДФС у Харківській області відмовляють у призначенні й виплаті одноразової грошової допомоги, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу призначити та виплатити допомогу або не призначити (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, ДФС України було фактично відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги та повернуто без затвердження висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 вказаної допомоги разом з доданими до нього документами, не навівши при цьому зауважень щодо їх оформлення.

Головним управлінням ДФС у Харківській області було двічі відмовлено ОСОБА_1 у виплаті вказаної допомоги з підстав відсутності у позивача права на її отримання, з посиланням на лист ДФС України від 18.06.2018 №18255/7/99-99-04-04-02-17.

При цьому, як вбачається зі змісту вказаного листа ДФС України, а також листів ГУ ДФС у Харківській області від 01.10.18 № 544/ЗГП/ 20-40-04-01-25, від 16.10.18 № 10297/М/20-40-04-01-24, виплата одноразової грошової допомоги може бути здійснена ними виключно на підставі відповідного рішення суду або у разі внесення змін до законодавства, тобто, відповідачами вказано позивачу на те, що своє право на отримання такої допомоги він зможе реалізувати лише у разі звернення до суду.

З урахуванням встановлених обставин у справі, колегія суддів вважає, що зобовязання ГУ ДФС у Харківській області надіслати до ДФС України висновок щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги призведе до повторної відмови.

В даному випадку зобовязання ДФС України затвердити висновок про можливість виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги не є втручанням суду у дискреційні повноваження ДФС України, а є обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача.

Як вбачається зі змісту Порядку № 850, здійснення безпосередньої виплати одноразової грошової допомоги колишнім працівникам податкової міліції на підставі затвердженого висновку віднесено до повноважень ГУ ДФС у Харківській області.

Отже, з метою забезпечення права позивача на отримання вказаної допомоги, слід зобовязати першого відповідача здійснити розрахунок, нарахування та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, у зв'язку із встановленням II групи інвалідності у відповідності до вимог ч.6 ст. 23 Закону України "Про міліцію", перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку № 850.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 20.06.2018 по справі № 809/631/16, від 28.08.2018 по справі № 804/6297/17, від 31.01.2019 по справі № 822/2143/16.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення ДФС України від 05.06.2018 № 7989/М/99-99-04-04-02-14 щодо відмови в наданні позивачу санаторно-курортного лікування, зобов'язання ДФС України та ГУ ДФС у Харківській області здійснити облік ОСОБА_1 як інваліда 2-ї групи для отримання ним належного санаторно-курортного лікування, зобов'язання ДФС України та ГУ ДФС у Харківській області надати позивачу належне санаторно-курортне лікування згідно з постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 27 квітня 2011 року № 446, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 27.04.2011 № 446 затверджено Порядок забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей.

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку № 446 державні органи забезпечують путівками до санаторно-курортних закладів не більше одного разу на рік:

- військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту і членів їх сімей;

- військовослужбовців, які проходять строкову військову службу, курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів та курсантів вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи, навчальних центрів (частин) за наявності медичних показань відповідно до висновку військово-лікарської комісії;

- інвалідів із числа осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та які отримують пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби. До таких членів сімей належать батьки, дружина (чоловік), неповнолітні діти, а також діти-інваліди та інваліди з дитинства, які отримують пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- ветеранів війни та осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та які отримують пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" та які отримують пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і членів їх сімей;

- осіб, які супроводжують до санаторно-курортних закладів інвалідів війни I групи та інвалідів I групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби (без права на лікування);

- осіб, які супроводжують до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, які за станом здоровя потребують сторонньої допомоги відповідно до висновку військово-лікарської комісії, для продовження лікування після стаціонарного лікування в госпіталі (без права на лікування). Особою, яка супроводжує військовослужбовця до санаторно-курортного закладу, не може бути інвалід I групи та особа, яка не досягла 16-річного віку;

- осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, з числа військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби і осіб начальницького складу податкової міліції;

- осіб, зазначених у статтях 6-1 - 6-4 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", які отримують пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- військовослужбовців СБУ, яких звільнено із служби за віком, станом здоров'я або вислугою років.

Згідно з п.3 Порядку № 446 особи, зазначені в пункті 2 цього Порядку, повинні перебувати на обліку в державних органах для отримання путівки до санаторно- курортного закладу.

Ветерани військової служби, органів внутрішніх справ, податкової міліції, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби, служби цивільного захисту, Держспецзв'язку, особи, зазначені у статтях 6-1 - 6-4 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та які отримують пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", забезпечуються путівками державними органами, з яких вони були звільнені на пенсію, а у разі їх ліквідації - правонаступниками.

Відповідно до п. 353.1 ч. 1 ст. 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Як зазначено у п. 356.1. ч. 1 ст 356 Податкового кодексу України, Держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990р. № 565-ХІІ та Законом України від 24.03.1998р. №203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Згідно з п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України визнаються громадяни України - інваліди І та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, і які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України 20 років і більше.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах податкової міліції та був звільнений Наказом ГУ ДФС у Харківській області від 17 серпня 2017 № 432-0 на підставі пункту 65 «б» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (через хворобу) через захворювання, повязане з проходженням служби (дата настання страхового випадку - 17.08.2017 року).

Згідно з наявною в матеріалах справи копією довідки МСЕК серії 12 ААА № 479819 від 02.02.2018 позивачу встановлено II групу інвалідності по захворюванню, яке пов'язане з проходженням служби, та встановлено 80% ступінь втрати професійної працездатності.

Зазначене підтверджується пенсійним посвідченням, копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідно до наказу від 17.08.2017 №432-0, виданого відповідно до Постанови КМУ від 30.10.1998 № 1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» та Постанови Kабінету ОСОБА_5 УРСР «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» від 29.07.1991 № 114, вислуга років ОСОБА_1 склала 23 роки 08 днів.

В свою чергу, постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 30.10.1998 №1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» визначено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української PCP, затвердженим постановою Кабінету ОСОБА_5 УРСР від 29 липня 1991 №114.

Тобто, стаж служби позивача в органах податкової міліції прирівнюється до стажу проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_1, як інвалід 2 групи, звільнений через захворювання пов'язане з проходженням служби зі стажем 23 роки 8 днів, є особою, яка в силу п. 3 cт. 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист віднесена законодавцем до ветеранів податкової міліції.

Колегія суддів зазначає, що 22.01.2019 відповідачу було видане посвідчення ветерана податкової міліції, тобто, першим відповідачем підтверджено факт наявності у позивача такого статусу.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що позивач згідно з п.2 Порядку № 446 має право бути поставленим на облік в органах Державної фіскальної служби для отримання санаторно-курортної путівки, а тому позовні вимоги про зобов'язання ДФС України та ГУ ДФС у Харківській області здійснити облік ОСОБА_1 як інваліда 2-ї групи для отримання ним належного санаторно-курортного лікування відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 27 квітня 2011 року № 446, підлягають задоволенню.

Судження суду першої інстанції про те, що інвалідам ІІ групи згідно з Порядком № 446 може бути надана путівка виключно у разі поширення на них дії Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", є недоречними, оскільки позивач претендує на отримання путівки не як інвалід 2 групи, на якого поширюється вказаний Закон (абз.4 п.2 Порядку № 446), а як особа, на яку поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" та яка отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і членів їх сімей» (п.6 Порядку № 446).

Разом з тим, відповідно до п.4 Порядку № 446 путівки надаються особам, зазначеним у п.2 цього Порядку, відповідно до медичних рекомендацій з урахуванням пільг, передбачених законодавством для конкретної категорії осіб в порядку черговості у міру надходження путівок, зокрема, ветеранам податкової міліції на підставі заяви, медичної довідки лікувальної установи за формою 070/о, посвідчення, яке дає право на пільги, та довідки з Пенсійного фонду України про отримання пенсії.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що посвідчення ветерана податкової міліції ОСОБА_1 при зверненні до ДФС України та ГУ ДФС України в Харківській області не надавалось.

Вказана обставина підтверджується позивачем.

Крім того, ОСОБА_1 не було надано довідку лікувальної установи за формою 070/о.

З огляду на викладене, у відповідачів були відсутні підстави для забезпечення ОСОБА_1 санаторно-курортною путівкою на підставі його заяв від 19.03.2018, 20.04.2018 та від 17.05.2018, а тому в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення ДФС України від 05.06.2018 № 7989/М/99-99-04-04-02-14 щодо відмови в наданні інваліду 2-ї групи ОСОБА_1 санаторно-курортного лікування слід відмовити.

Доводи позивача про те, що посвідчення ветерана податкової міліції не було надане ним під час звернення за отриманням путівки внаслідок протиправних дій першого відповідача, який тривалий час не видавав позивачу вказане посвідчення, не впливають на правомірність дій відповідачів щодо відмови у наданні ОСОБА_1 санаторно-курортної путівки, та не спростовують факту відсутності у позивача вказаного посвідчення на час звернення до відповідача. Крім того, такі твердження не підтверджуються наданими позивачем доказами.

Посилання позивача на п. 3 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака Ветеран військової служби, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 30 серпня 1999 року № 1601, щодо наявності у позивача підстав для видачі посвідчення ветерана податкової міліції (наказ ДФС України № 432-о від 17.08.2017 та довідка МСЕК про встановлення інвалідності) колегія суддів відхиляє, оскільки Порядком № 446 передбачено чіткий перелік документів для її отримання, який позивачем надано не в повному обсязі.

Враховуючи, що позивач наразі не перебуває на обліку в органах ДФС України як особа, яка в силу п.2 Порядку № 446 має право на забезпечення санаторно-курортною путівкою, при цьому за приписами п.3 Порядку № 446 санаторно-курортні путівки надаються виключно особам, які перебувають на обліку у відповідних державних органах, колегія суддів вважає передчасними позовні вимоги про зобов'язання ДФС України та ГУ ДФС у Харківській області надати ОСОБА_1 санаторно-курортне лікування відповідно до Постанови Кабінету ОСОБА_5 України від 27 квітня 2011 року № 446.

Відповідно до п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 по справі № 520/9665/18 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області, Державної фіскальної служби України задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 року по справі № 520/9665/18 скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 (61064, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ), Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ), викладені у листах від 01.10.18 № 544/ЗГП/ 20-40-04-01-25 та від 16.10.18 № 10297/М/20-40-04-01-24.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) від 18.06.2018 №18255/7/99-99-04-04-02-17 про повернення матеріалів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю без розгляду.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) затвердити висновок про можливість виплати ОСОБА_1 (61064, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням II групи інвалідності у відповідності до вимог ч.6 ст. 23 Закону України "Про міліцію", пункту 15 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 21 жовтня 2015 року № 850.

Зобов'язати Головне управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) здійснити ОСОБА_1 (61064, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) розрахунок, нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням II групи інвалідності у відповідності до вимог частини 6 ст.23 Закону України "Про міліцію", перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 21 жовтня 2015 року № 850.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) та Головне управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) здійснити облік ОСОБА_1 (61064, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) як інваліда 2-ї групи для отримання ним санаторно-курортного лікування відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 27 квітня 2011 року № 446 "Про затвердження Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей".

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_6
Судді ОСОБА_7 ОСОБА_4
Повний текст постанови складено 23.04.2019 року