Справа № 279/5268/17
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 279/5268/17

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шуляк Любов Анатоліївна

Суддя-доповідач - ОСОБА_1

18 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Шидловського В.Б. Франовської К.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах сина ОСОБА_3 та неповнолітнього сина ОСОБА_4 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 березня 2018 року (рішення ухвалене суддею Шуляк Л.А. в м.Житомир, повний текст судового рішення складено 16 березня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 в інтересах сина ОСОБА_3 та неповнолітнього сина ОСОБА_4 до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію, стягнення моральної шкоди 16000 грн.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду в інтересах сина ОСОБА_3 та неповнолітнього сина ОСОБА_4 з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, в якому, з урахуванням уточнюючої позовної заяви, просила:

- визнати дії Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області протиправними та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію позивачу у зв'язку з тривалим невиконанням рішення суду, виконання якого гарантується державою, за період з 07 жовтня 2011 року по 15 серпня 2017 року в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, а саме: на кошти в сумі 9471,50 грн., які виплачені за постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.09.2011;

- визнати дії Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області протиправними та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу в інтересах сина ОСОБА_3 та неповнолітнього сина ОСОБА_4 компенсацію позивачу у зв'язку з тривалим невиконанням рішення суду, виконання якого гарантується державою за період з 07 жовтня 2011 року по 31 серпня 2017 року в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, а саме: на кошти в сумі 1894,30 грн., які виплачені за постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.09.2011.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що Державна казначейська служба України всупереч вимогам Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та з урахуванням Закону України "Про виконавче провадження" виплатила із затримкою грошові кошти, визначені рішенням Коростенського міськрайонного суду у справі №2-а-8589/11 та без нарахування компенсації у розмірі трьох відсотків річних від несплаченої у встановлений строк суми. Вважає таку бездіяльність Державної казначейської служби України протиправною, оскільки суперечить Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову, постанову, якою задовольнити в повному обсязі її вимоги. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 вересня 2011 року по справі №2-а-8589/11 визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області щодо не нарахування та не виплати позивачу коштів передбачених ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідно до визначених законом розмірів за період з 01.02.2011 по 30.06.2011, визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Коростені по нарахуванню та виплаті позивачу доплати до пенсії за роботу на територіях радіоактивного забруднення в менших законодавчо встановленим розмірах за період з 01.02.2011 по 30.06.2011, зобов'язано управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 допомоги в зв'язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до вимог ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 40 % мінімальної заробітної плати за період з 01.02.2011 по 30.06.2011 з урахуванням отриманих коштів та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в місті Коростені нарахувати та виплатити ОСОБА_2 доплату до пенсії за роботу у зоні гарантованого добровільного відселення на територіях радіоактивного забруднення відповідно до ст.39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 01.02.2011 по 30.06.2011, з урахуванням виплачених сум, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2010 рік" на відповідний час.

На виконання вказаного рішення позивачу видані виконавчі листи (№2-а-8589/11).

Вказані виконавчі листи направлені до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області від органів державної виконавчої служби відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №440, згідно з актом приймання-передавання за ІV квартал 2014 року від 12.03.2015.

Згідно виписки за картковим рахунком клієнта за період з 05.08.2017 по 31.08.2017 підтверджено, що Казначейством України перераховано клієнту ОСОБА_2 15 серпня 2017 року суму 9424,14 грн. та 31 серпня 2018 року суму 1884,83 грн. (а.с.15).

В подальшому Позивач звернувся до Державної казначейської служби України з проханням нарахувати відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" в розмірах трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, починаючи з трьохмісячного строку виконання та по момент виплати коштів згідно з рішенням суду.

Однак, Державна казначейська служба України листом від 10.11.2017 №12-08/1968-7492 повідомила ОСОБА_2 про те, що оскільки рішення суду по справі №2-а-8589/11 має зобов'язальний характер, то компенсація у зазначених категоріях справ не нараховується (а.с.11-12).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, а також надаючи оцінку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з частиною 2 статті 129-1 Конституції України визначено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Приписами статті 1 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VІ (далі - Закон №4901-VІ) зазначено, що цим законом встановлюються гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання.

У відповідності до пункту 1 статті 3 даного Закону №4901-VІ визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує політику в сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно з частинами 2, 4 ст. 3 Закону №4901-VІ передбачено, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду; перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Відповідно до ч.ч. 2, 6 ст.4 Закону №4901-VІ у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду; перерахування коштів за рішенням суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі.

Згідно пункту 3 Перехідних положень Закону №4901-VІ заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов'язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено в Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок №845).

Згідно з пунктом 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження".

Зазначений закон є спеціальним у сфері гарантування державою виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України №4901-VІ виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Статтею 5 Закону України №4901-VІ встановлено, що у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що виконання рішень суду саме про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, покладено на Державну казначейську службу України, як центральний орган виконавчої влади у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, із визначенням тримісячного строку виконання вказаних рішень. При цьому, виплата компенсації в розмірі трьох відсотків річних передбачена лише у разі не перерахування коштів протягом трьох місяців за рішенням суду про стягнення коштів, а не за рішенням суду, що носить зобов'язальний характер.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позов відповідачем, з посиланням на приписи Постанови КМУ "Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою" від 03.09.2014 № 440 (далі - Порядок № 440) зазначено, що до органу Казначейства надійшли виконавчі листі №2-а-8589/11 зобов'язального характеру.

Статтею 7 Закону України №4901-VІ передбачено, що виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов'язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що державний виконавець із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення шляхом стягнення коштів до суду по справі №2-а-8589/11 не звертався.

Таким чином, рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 вересня 2011 року по справі № №2-а-8589/11 є судовим рішенням зобов'язального характеру.

Колегія суддів звертає увагу, що єдиними актами законодавства, що передбачають можливість нарахування компенсації за прострочення виконання судових рішень є Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки, рішення суду від 15.09.2011 по справі №2-а-8589/11 надійшло до органу Казначейства від виконавчої служби відповідно до Порядку № 440, то Казначейством здійснено не стягнення коштів за рішенням суду, а погашення заборгованості за рішенням суду зобов'язального характеру.

Отде, правильним є висновок суду першої інстанції щодо того, що компенсація у зазначених категоріях справ не підлягає нарахуванню відповідно до ст.5 Закону №4901-VІ.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв'язку з чим підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах сина ОСОБА_3 та неповнолітнього сина ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 квітня 2019 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6