Справа № 814/4098/15
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2019 року

Київ

справа №814/4098/15

адміністративне провадження №К/9901/10850/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року у справі №814/4098/15 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь», про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - відповідач-1, Фонд), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича (далі по тексту - відповідач-2, Уповноважена особа), в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача-2 щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

зобов'язати відповідача-2 включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

зобов'язати відповідача-1 включити ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Волкова О.Ю. щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зобов'язано Уповноважену особу включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. задоволено. Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Вирішуючи спір між сторонами, суди попередніх інстанцій встановили, що 19 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Київська Русь» було укладено договір банківського рахунку в національній валюті № 26417-46.3, відповідно до якого позивачу відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 в національній валюті України.

Відповідно до пунктів 9.6, 9.7 договору від 19 березня 2015 року, укладеного між позивачем та банком, передбачено, що повернення коштів, розміщених на вкладних/поточних рахунку (ах) Клієнта, гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі, визначеному діючим законодавством України; Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи проценти, нараховані на день початку процедури виведення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів, розміщених за договором банківського вкладу, так і за договором банківського рахунку, оформлених на ім'я клієнта та банку.

19 березня 2015 року на рахунок позивача було перераховано 160670 грн., що підтверджується випискою по банківському рахунку за 19 березня 2015 року (видана 02 квітня 2015 року).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19 березня 2015 року № 61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь», відповідно до якого з 20 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у Банку Волкова Олександра Юрійовича. Тимчасова адміністрація була запроваджена строком на три місяці з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року включно.

15 червня 2015 року виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 116 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у Банку до 19 липня 2015 року включно та продовження повноважень відповідача-2 до 19 липня 2015 року включно.

В подальшому всіх зацікавлених осіб було повідомлено про те що з 17 червня 2015 року Банк починає виплати коштів вкладникам за договорами, строк дії яких закінчився до 31 березня 2015 року включно та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові), виплати будуть здійснюватись через установи шести банків, що визначаються залежно від місця укладення договору банківського вкладу/рахунку. Банком який буде здійснювати виплати по Миколаївській області було визначено ПАТ «Південний», про що було розміщено відповідні оголошення на офіційних сайтах відповідача-1 та третьої особи.

Позивач, звернувшись до ПАТ «Південний» дізнався про те що він не включений до переліку вкладників, які мають право на виплату вкладу. З метою отримання відповіді про відсутність його даних як про вкладника позивач 22 червня 2015 року звернувся до Банку з відповідною заявою. Листом від 15 липня 2015 року №1019/468 позивача було повідомлено про те, що відповідачем-2 було визнано сумнівною операцію щодо перерахування 19 березня 2015 року коштів на поточний рахунок позивача.

27 листопада 2015 року Уповноважена особа надіслала позивачу повідомлення про нікчемність на підставі пунктів 2 та 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статті 228 ЦК України правочину щодо перерахування грошових коштів з поточного рахунку ТОВ «НВКФ Каскад» на рахунок позивача, договору банківського рахунку від 19 березня 2015 року, оскільки ТОВ «НВКФ Каскад» мало на меті отримання коштів не від банка, а за рахунок Фонду (тобто державних коштів) та був направлений на незаконне заволодіння такими коштами.

Вважаючи протиправними дії відповідачів щодо не включення його до переліку та загального реєстру вкладників, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем-2 не наведено, в чому саме полягає нікчемність укладеного позивачем із банком договору банківського вкладу, як і не надано доказів того, що вказаний договір укладено з метою порушення публічного порядку та незаконного заволодіння державними коштами. Наголошено на тому, що станом на 19 березня 2015 року будь-які перешкоди для здійснення банківського переказу були відсутні. Разом з тим, суд вказав на передчасність заявлених позивачем до Фонду вимог.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд вказав на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що кошти на рахунок позивача надійшли від ТОВ НВКФ «Каскад» в якості поворотної фінансової допомоги за договором від 17 березня 2015 року №804-ЗФД. В той же час, за приписами статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» грошові кошти на рахунок мають бути залучені саме від вкладника. Оскільки кошти на рахунок позивача було перераховано від ТОВ НВКФ «Каскад», останні не можуть вважатись вкладом у розумінні цілей Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, суд апеляційної інстанції вказав на те, що договір банківського рахунку було укладено в період, коли ПАТ «Банк «Київська Русь» вже було віднесено до категорії проблемних.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року і залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що положення статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносять до поняття «вклад» і кошти, залучені банком за договором банківського рахунку. Наголошено на тому, що ні позивачу, ні ТОВ НВКФ «Каскад» нічого не було відомо про встановлені для банку обмеження. Крім того, відповідачем-2 не надано доказів того, що на момент зарахування коштів на рахунок позивача вже існувала постанова Правління НБУ від 19 березня 2015 року №190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», і що вона була доведена у встановленому порядку до працівників банку.

У поданому відзиві на касаційну скаргу відповідач-2 просив в її задоволенні відмовити та залишити в силі постанову суду апеляційної інстанції, як законну та обґрунтовану. Наголошено на тому, що залучені на рахунок позивача кошти не можуть вважатися вкладом, оскільки залучені не від позивача, а в якості фінансової допомоги від ТОВ НВКФ «Каскад». Крім того, позивачем не укладався договір банківського вкладу, а тому він не підпадає під дію статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Заслухавши доповідь судді-доповідача,обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Закон № 4452-VI).

Пунктом 3 та 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI визначено, що вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти;

вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону і нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з пункту 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09 серпня 2012 року № 14 (далі - Положення), передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що держава гарантує фізичним особам, які на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, мали у такому банку вклад (до вкладів відносяться і кошти, розміщені на банківських рахунках), відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів ФГВФО у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн. Фактична виплата гарантованої суми відшкодування здійснюється ФГВФО відповідно до затверджених виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, сформованих на підставі переліку вкладників з визначенням суми відшкодування для кожного з них, що складаються уповноваженою особою Фонду.

Отже, відшкодування Фондом коштів відбувається лише вкладникам за наявними у банку вкладами в межах граничної суми відшкодування. При цьому обов'язковими умовами, за яких відповідні кошти вважаються вкладом, а особа - вкладником, є залучення банком таких коштів від особи чи для неї на підставі договору банківського вкладу, банківського рахунку або на підставі іменного депозитного сертифіката.

Суд касаційної інстанції зауважує, що підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом №4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім'я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому положення чинного законодавства не пов'язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, на дату прийняття постанови Правління НБУ №190 від 19 березня 2015 року «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» на банківському рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1, відкритому відповідно до договору банківського вкладу №26417-46.3 від 19 березня 2015 року, перебувала сума у розмірі 160670 грн. Кошти на депозитний рахунок позивача було зараховано 19 березня 2015 року відповідно до виписки по рахунку з рахунку, належного ТОВ НВКФ «Каскад» (а.с.15).

Відповідно до частини другої статті 34 Закону № 4452-VI не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України".

Частинами третьою, п'ятою цієї статті також передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону №4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

За частиною третьою цієї ж статті правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

З огляду на вищенаведене, приписи Закону №4452-VI пов'язують виникнення права у особи на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з наявністю у особи статусу вкладника та наявності такого вкладу станом на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

При цьому з аналізу вищенаведених правових норм слідує, що процедура початку виведення банку з ринку пов'язується не тільки із призначенням Уповноваженої особи в банку, а з датою початку тимчасової адміністрації в банку, яка визначається виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у відповідному рішенні та не завжди співпадає з датою призначення Уповноваженої особи. Саме з дати, якою запроваджено тимчасову адміністрацію у банку, і припиняються повноважень органів управління і керівництва банку щодо укладення будь-яких правочинів. Вказане спростовує доводи відповідача-2 щодо того, що договір банківського вкладу, укладений між позивачем та банком, є нікчемним з підстав, визначених статтею 36 Закону №4452-VI.

Щодо посилань відповідача-2 на наявність підстав для віднесення правочину до нікчемних з огляду на підстави, визначені пунктами 2 та 7 статті 38 Закону №4452-VI, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 2 та 7 статті 38 Закону №4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема: 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Викладені відповідачем-2 посилання на визнання спірного правочину нікчемним з огляду на підстави, визначені пунктом 2 частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI, визнаються колегією суддів безпідставними, оскільки Уповноваженою особою всупереч приписів частини 2 статті 71 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) не було доведено належними та допустимими доказами, що саме внаслідок укладення спірного правочину банк став неплатоспроможним, на що правильно вказав суд першої інстанції.

Пункт 7 частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI також не може бути застосованим до договору, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Київська Русь», оскільки на підставі цього договору у позивача не виникло переваг (пільг) стосовно інших кредиторів банку, а також умови цього договору не передбачають обов'язків банку перерахувати кошти або передати майно позивачу. Відповідач-2, в свою чергу, не довів належними та допустимими доказами те, що у момент укладення договору банківського вкладу та здійснення транзакції ПАТ «Банк «Київська Русь» щодо зарахування суми коштів на депозитний рахунок, позивач отримав перевагу стосовно інших вкладників банку та не обґрунтував, у чому така перевага полягала.

Посилання відповідача-2 на те, що метою укладення даного правочину було отримання гарантованої суми відшкодування за вкладом, колегія суддів касаційного суду сприймає критично, оскільки доказів такого умислу суду не надано.

Відповідно до частини першої та третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Отже, законодавство не передбачає обмежень для визнання особи вкладником банку у випадках перерахування коштів на її користь іншим клієнтом за договором банківського рахунку. При цьому і положення статті 2 Закону №4452-VI визначають, що вкладом вважаються кошти, які надійшли до банку як безпосередньо від вкладника, так і для нього. Вказане свідчить про помилковість висновків апеляційного суду, що залучення коштів на рахунок від іншої особи свідчить про відсутність підстав вважати останні вкладом.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач є вкладником у розумінні приписів статті 2 Закону №4452-VI, вклад розміщено на рахунку в ПАТ «Банк «Київська Русь» до запровадження тимчасової адміністрації, а тому ОСОБА_1 підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону №4452-VI. При цьому відповідачем-2 не наведено правових підстав для невключення позивача до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до приписів Закону №4452-VI.

Отже, позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і неподання інформації про позивача, як вкладника банку, до переліку після отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов'язання уповноваженої особи Фонду для подання до Фонду додаткової інформації щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк «Київська Русь» за рахунок Фонду, на що правильно вказав суд першої інстанції.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/351/16-а.

Відповідно до частини першої статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З огляду на вищенаведене, суд касаційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає нормам матеріального права, прийнята з дотриманням норм процесуального права, але помилково була скасована апеляційним судом, у зв'язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню, з залишенням в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 345, 352, 355, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року скасувати.

Залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду