Справа № 420/837/19
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/837/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С. при секретарі Кузьменко Е.Х., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу ДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області Крецул В.А. про відкриття виконавчого провадження ВП №57102919 від 29.08.2018 року по примусовому виконанню виконавчого напису №11806, виданого 13.08.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем про звернення стягнення ОСОБА_1 заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 171045,51 доларів США, на предмет іпотеки - нежитлові будівлі кафе-бару, загальною площею 663,2 кв.м., розташовані по АДРЕСА_3,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу ДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області Крецул В.А. про відкриття виконавчого провадження ВП №57102919 від 29.08.2018 року по примусовому виконанню виконавчого напису №11806, виданого 13.08.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем про звернення стягнення ОСОБА_1 заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 171045,51 доларів США, на предмет іпотеки - нежитлові будівлі кафе-бару, загальною площею 663,2 кв.м., розташовані по АДРЕСА_3.

В судовому засіданні 17.04.2019 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з огляду на те, що виконавче провадження було відкрито не належним органом ДВС. Представник відповідача був сповіщений належним чином про день, час та місце слухання справи, але в судове засідання не прибув без поважних причин, а тому, на підставі положень ч.1 ст.205 КАС України, суд ухвалив рішення про розгляд справи в за такої явки учасників справи за наявними в справі письмовим доказами.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступні факти та обставини:

Відповідач - Другий Приморський відділу ДВС у м.Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеській області, на підставі ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та згідно ст.5 цього ж Закону здійснює повноваження щодо виконання судових рішень, в порядку передбаченому цим Законом, а тому, згідно положень ст.55 Конституції України, п.1 ч.1 ст.19, ст.287 КАС України позивач може оскаржити до суду в порядку адміністративного судочинства рішення, дії чи бездіяльність органу виконання судових рішень, що також підтверджується п.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскаржень рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби».

Виконавчим написом №11806, виданим 13.08.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем про звернення стягнення ОСОБА_1 заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 171045,51 доларів США, на предмет іпотеки - нежитлові будівлі кафе-бару, загальною площею 663,2 кв.м., розташовані по АДРЕСА_3, що належить позивачу, який є боржником за кредитними зобов'язаннями за кредитним договором №2007/13-2.06/344 від 01.06.2007 року, укладеним між ним та ПАТ «Укрсоцбанк».

Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки від 01.06.2007 року передане позивачем в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк».

На підставі наведеного виконавчого напису нотаріуса №11806 від 13.08.2018 року, постановою державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області Крецул В.А. про відкриття виконавчого провадження ВП №57102919 від 29.08.2018 року було розпочате його примусове виконання.

Суд оцінюючи оскаржений акт суб`єкту владних повноважень, виходячи з положень ч.2 ст.2 КАС України, приходить до висновку, що він винесений з порушенням закону з наступних підстав:

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання) встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Відповідно до договору іпотеки від 01.06.2007 року, виконавчого напису нотаріуса №11806 від 13.08.2018 року адресою проживання боржника ОСОБА_1 зазначена: АДРЕСА_1.

Така ж адреса місця реєстрації та проживання позивача наведена у Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання особи №5114-1 від 14.08.2018 року.

Вказана адреса знаходиться на території Малиновського району м.Одеси і вказана обставина не заперечувалась представниками сторін.

Майно, яке передавалась в іпотеку, а саме: нежитлові будівлі кафе-бару, загальною площею 663,2 кв.м., розташовані по АДРЕСА_3, тобто на території Київського району м.Одеси.

У заяві про відкриття виконавчого провадження представника ПАТ «Укрсоцбанк» адреса боржника зазначена як АДРЕСА_2, без надання жодного документу в підтвердження відношення боржника до вказаної адреси.

Таким чином, місце проживання боржника, яке зазначено у виконавчому документі (виконавчому написі нотаріуса) не відповідає адресі боржника, зазначеній у заяві про відкриття виконавчого провадження.

По жодній із наведених адрес зареєстрованого проживання боржника та місця розташування іпотечного майна державний виконавець Другого Приморського відділу ДВС у м.Одесі не мав права відкривати виконавче провадження за заявою стягувача, оскільки вони територіально знаходились поза межами територіальної компетенції цього органу ДВС.

Відповідно до п.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен був повернути стягувачу виконавчий документ без прийняття до виконання за підставою: виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Таке рішення не відповідає принципів «юридичної визначеності» та «належного урядування» з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди, які розглядають спори повинні використовувати положення Конвенції та судові рішення ЄСПЛ.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20.01.2012 року "Рисовський проти України" зазначив, що ризик будь - якої помилки державного органу, у тому числі тої, причиною якої є їх власна недбалість, повинен покладатись на саму державу та її органи.

Розглядаючи цю справу, Європейський суд зазначив, що принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Це є "гарантією стабільності суспільних відносин", яка породжує у громадян впевненість у тому, що їх існуюче правове становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, тому саме на державний орган покладається обов'язок виправити свої помилки.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер'їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п.72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п.51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п.74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Виходячи з наведеного, суд констатує, що при розгляді цієї справи встановлено, що держава в особі Другого Приморського відділу ДВС у м.Одесі, в порушення наведених принципів «юридичної визначеності» та «належного урядування» втрутилась у реалізацію прав позивача без наведення підстав такого втручання або відходу від власної правової позиції щодо не відповідності виконавчого документу вимогам «Закону України «Про виконавче провадження» та фактично діючи не послідовно, переклала ризик виникнення помилки на особу.

Таким чином, держава при втручанні у права позивача по цій справі, не дотрималась другого елементу трискладового тесту, оскільки таке втручання не переслідувало законну (легітимну) мету втручання.

Виходячи з наведеного, при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження 29.08.2018 року ВП №57102919 державний виконавець діяв не порядком та у спосіб визначені Конституцією та законами України, а тому, згідно положень ч.2 ст.2 КАС України суд повинен визнати такий акт суб'єкта владних повноважень протиправним та скасувати його та задовольнити аналогічні позовні вимоги позивача згідно положень ч.1 ст.245 КАС України.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.139,242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області Крецул В.А. про відкриття виконавчого провадження ВП №57102919 від 29.08.2018 року по примусовому виконанню виконавчого напису №11806, виданого 13.08.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем про звернення стягнення ОСОБА_1 заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 171045,51 доларів США, на предмет іпотеки - нежитлові будівлі кафе-бару, загальною площею 663,2 кв.м., розташовані по АДРЕСА_3.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 22.04.2019 року.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Єфіменко К.С.

.