Справа № 826/12820/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Антоненко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року

у справі №826/12820/18 (розглянутої в порядку спрощеного провадження)

за позовом ОСОБА_2

до відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області

та Комісії Головного управління Національної поліції в Київській області з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування), що залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України,

про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов'язати вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Київській області (ГУ НП в Київській області), Комісії ГУ НП в Київській області з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування), що залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України, в якому просив:

- визнати протиправними та незаконними дій Комісії ГУ НП в Київській області з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування), що залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України, щодо: несвоєчасного розгляду рапорту стосовно надання статусу учасника бойових дій та видачі посвідчення відповідного зразка відповідно до пункту 11 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; ненадання обґрунтованої відповіді на рапорт у визначений законодавством України термін, а саме у тримісячний строк; необґрунтованої відмови на рапорт щодо надання статусу учасника бойових дій;

- скасувати рішення Комісії ГУ НП в Київській області з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування), що залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України від 02 липня 2018 року про відмову у наданні статусу учасника бойових дій;

- зобов'язати надати статус учасника бойових дій відповідно до пункту 11 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час проходження служби на посаді інспектора-вибухотехніка технічно-криміналістичного сектору Вибухотехнічного відділу ГУНП в Київській області, позивач приймав безпосередню участь у розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухотехнічних предметів на території України, тому ОСОБА_2 вважає, що відповідач неправомірно дійшов висновку про відмову у наданні йому статусу учасника бойових дій.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Комісії Головного управління Національної поліції в Київській області з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування), що залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України, щодо несвоєчасного розгляду рапорту стосовно надання статусу учасника бойових дій та видачі посвідчення відповідного зразка, ненадання обґрунтованої відповіді на рапорт у визначений законодавством України строк та необґрунтованої відмови у наданні статусу учасника бойових дій. Визнано протиправним і скасовано рішення Комісії Головного управління Національної поліції в Київській області з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування), що залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України, оформлене протоколом засідання комісії від 02 липня 2018 року №18, в частині відмови у наданні ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій й видачі відповідного посвідчення. Зобов'язано Комісію Головного управління Національної поліції в Київській області з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування), що залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України повторно розглянути рапорт ОСОБА_2 про визнання учасником бойових дій й видачу відповідного посвідчення згідно з пунктом 11 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині повторного розгляду рапорту ОСОБА_2 про визнання учасником бойових дій й видачу відповідного посвідчення згідно з пунктом 11 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням висновків суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняти в цій частині нове рішення, яким зобов'язати відповідача надати статус учасника бойових дій відповідно до пункту 11 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на незаконності, необґрунтованості та необ'єктивності рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення цього питання, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги.

Відповідачем відзив (заперечення) на апеляційну скаргу подано не було.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представник Головного управління Національної поліції в Київській області в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Представник Комісії Головного управління Національної поліції в Київській області з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування), що залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України в судове засідання не з'явився причини неявки не повідомив, хоча належним чином був сповіщений судом про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що позивач оскаржив рішення відповідача лише в частині повторного розгляду рапорту ОСОБА_2 про визнання учасником бойових дій й видачу відповідного посвідчення згідно з пунктом 11 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням висновків суду, спірне рішення підлягає дослідженню тільки у вказаній частині.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Наказом ГУ НП в Київській області від 17 листопада 2016 року №734о/с позивача призначено на посаду інспектора-вибухотехніка технічно-криміналістичного сектору Вибухотехнічного відділу ГУ НП в Київській області.

24 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернувся до ГУ НП у Київській області з рапортом щодо надання йому статусу учасника бойових дій.

Наказом ГУ НП у Київській області від 31 січня 2018 року №167 утворено Комісію ГУ НП в Київській області з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухотехнічних предметів на території України (далі - Комісія) та затверджено Положення про неї.

Так, на засіданні Комісії розглянуті надані позивачем акти знешкодження (розрядження, руйнування, знищення) вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів від 06 жовтня 2017 року №171006-1, від 03 жовтня 2017 року №171003-1, від 08 серпня 2017 року №08-08-2017, від 18 жовтня 2017 року №Z-171018-01, від 18 жовтня 2017 року №Z-171018-02, від 28 листопада 2017 року №Z-171128, від 21 листопада 2017 року №Z-171121, від 10 грудня 2017 року №171210-1, від 18 лютого 2018 року №Z-180210, від 18 лютого 2018 року №Z-180210/1 за участю ОСОБА_2

Окрім того, позивачем на розгляд Комісії також подані завірені копії матеріалів, які підтверджують службову діяльність ОСОБА_2, а саме: Посадова інструкція інспектора-вибухотехніка Вибухотехнічного відділу ГУ НП в Київській області, журнал №2 обліку службових виїздів Вибухотехнічного відділу ГУ НП в Київській області, журнал №14 реєстрації інструктажів з питань охорони праці Вибухотехнічного відділу ГУ НП в Київській області, журнал №20 реєстрації інструктажів з питань охорони праці па робочому місці Вибухотехнічного відділу ГУ НП в Київській області.

Так, з актів №Z-171018-01 та №Z-171018-02 від 18 жовтня 2017 вбачається, що позивач особисто як виконавець здійснював знешкодження (знищення) накладним зарядом вибухової речовини 18 жовтня 2017 року на полігоні Б-3 заводу «Артем» (с. Городище, Бориспільського району, Київської області): 50-мм мінометної міни часів другої Світової війни, виявленої за адресою: АДРЕСА_1 (ЄРДР №0000584 від 16 жовтня 2017 року); оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 та запалом УЗРГМ-2 до неї з характерними ознаками корозії та невизначеними умовами зберігання, яку було добровільно здано до Бориспільського відділу поліції ГУ НП в Київській області (ЄО 24848 від 11 жовтня 2017 року), що підтверджується актом знешкодження (розряджання, руйнування, знищення) вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів.

Згідно інших актів ОСОБА_2 у складі комісії залучався до знешкодження (розрядження, руйнування, знищення) вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів в період з серпня 2017 року по лютий 2018 року.

Розглянувши подані матеріали, Комісія дійшла висновку, що залучення позивача до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) належить до його службових обов'язків.

На засіданні Комісії 02 липня 2018 року прийнято рішення, оформлене протоколом №18, яким позивачу відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій та видачі посвідчення відповідного зразка. Така відмова обґрунтована перебуванням позивача на посаді інспектора-вибухотехніка сектору техніко-криміналістичного забезпечення вибухотехнічного відділу ГУ НП в Київській області.

Позивач вважаючи дій Комісії щодо несвоєчасного розгляду його рапорту, ненадання обґрунтованої відповіді на рапорт та прийняття протиправного рішення про відмову у наданні йому статусу учасника бойових дій протиправними звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. Так, прийняття рішення про надання статусу учасника бойових дій або відмови у наданні такого статусу приймається на основі адміністративного розсуду Комісії, за результатами перевірки усіх обставин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наказом ГУ НП у Київській області від 31 січня 2018 року №167 утворено Комісію ГУ НП в Київській області з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування), які залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухотехнічних предметів на території України (далі - Комісія) та затверджено Положення про неї.

Відповідно до пункту 3 розділу І вказаного Положення Комісія утворюється з метою реалізації заходів, пов'язаних з наданням статусу учасника бойових дій поліцейським, які у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження, та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України.

Згідно з пунктами 1, 2 розділу V Положення Комісія здійснює роботу у формі засідань, які є правомочними за умови присутності на ньому не менше двох третин її складу з правом голову. Рішення Комісії приймається більшістю голосів і оформлюється протоколом, який підписує Голова або його заступник у разі відсутності Голови.

За приписами пункту 1 розділу ІІ Положення про Вибухотехнічний відділ ГУ НП у Київській області, затвердженого наказом ГУ НП у Київській області від 24 листопада 2017 року №2108, завданням Вибухотехнічного відділу є здійснення робіт з пошуку, розрядження, транспортування і знешкодження вибухонебезпечних матеріалів (спеціальних вибухотехнічних робіт), що використовуються в терористичних цілях та при вчиненні кримінальних правопорушень.

Відповідно до Інструкції про поводження з вибуховими матеріалами в органах і підрозділах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 липня 2014 року №653, спеціальні вибухотехнічні роботи - роботи, пов'язані з пошуком, експертним оглядом, розрядженням, перевезенням та знешкодженням вибухових пристроїв і вибухових речовин.

Таким чином, інспектор-вибухотехнік Вибухотехнічного відділу ГУ НП у Київській області безпосередньо здійснює проведення спеціальних вибухотехнічних робіт, тобто робіт з пошуку, розрядження, транспортування і знешкодження вибухонебезпечних матеріалів.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) учасниками бойових дій визнаються особи, які у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що для визнання учасником бойових дій Закон передбачає сукупність двох умов це, по-перше: безпосереднє виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України; а по-друге: участь особи у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) чи які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

Так, відповідно до пункту 8 розділу V Положення Комісія приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій особам, які у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження, та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України, протягом трьох місяців з дня надходження документів.

Як встановлено судом першої інстанції рапорт позивача щодо надання йому статусу учасника бойових дій поданий до ГУ НП у Київській області 24 листопада 2017 року.

Разом з тим, 31 січня 2018 року наказом ГУ НП у Київській області №167 утворено Комісію та затверджено Положення про неї.

Таким чином, з урахуванням пункту 8 розділу V Положення, рішення щодо надання ОСОБА_2 такого статусу або про відмову у визнанні учасником бойових дій мало бути прийнято Комісією протягом трьох місяців. Натомість, оскаржуване позивачем рішення щодо результатів розгляду його рапорту, оформлене протоколом засідання Комісії від 02 липня 2018 року, тобто з пропуском трьохмісячного строку.

Більше того, колегія суддів звертає увагу на те, що з вказаного протоколу вбачається, що Комісією встановлено ряд розбіжностей у матеріалах, наданих позивачем, а саме: відсутні єдина книжка підривника та допуск до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження, знищення) вибухонебезпечних предметів на території України, що вплинуло на прийняття рішення про відмову у наданні ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій.

В свою чергу, пунктом 5 розділу ІІІ Положення передбачено, що однією з функцій Комісії є повернення документів на доопрацювання у разі їх невідповідності вимогам законодавства, неповноти, відсутності реквізитів тощо.

Таким чином, невідповідність документів особи, яка звертається до Комісії щодо надання статусу учасника бойових дій, вимогам законодавства, їх неповноти є підставою для повернення документів такій особі, а не прийняття рішення про відмову у наданні статусу учасника бойових дій.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач посилається на відсутність у позивача права на визнання учасником бойових дій, оскільки ОСОБА_2 не надано Комісії єдиної книжки підривника та допуску до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження, знищення) вибухонебезпечних предметів на території України. Водночас, ні у відзиві на позовну заяву, ні в протоколі засідання Комісії не міститься жодних посилань на нормативно-правові акти чи інші акти законодавства, відповідно до яких позивач зобов'язаний надати на розгляд Комісії такі документи.

Згідно з пунктом 5 розділу І Положення для надання статусу учасника бойових дій поліцейським, державним службовцям та цивільному персоналу Головного управління, які у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухотехнічних предметів на території України, до управління кадрового забезпечення подаються необхідні підтвердні документи, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 липня 2014 року №653 «Про затвердження Інструкції про поводження з вибуховими матеріалами в органах і підрозділах внутрішніх справ», після завершення завдань.

Однак, у вказаній Інструкції не передбачено обов'язку особи, яка у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) залучалася до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухотехнічних предметів на території України, надавати єдину книжку підривника.

Відповідно до пункту 1.6. даної Інструкції спеціальні вибухотехнічні роботи здійснюють особи, які мають право самостійного їх проведення (кваліфікацію спеціаліста-вибухотехніка), відповідно до вимог Положення про Вибухотехнічну кваліфікаційну комісію Міністерства внутрішніх справ України та порядку надання працівникам органів внутрішніх справ та їх позбавлення права самостійного проведення спеціальних вибухотехнічних робіт, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 грудня 2011 року №924, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 січня 2012 року за №46/20359. Проте відповідачами не надано суду доказів того, що вимоги даного Положення в частині отримання допуску на проведення спеціальних вибухотехнічних робіт поширюються на позивача або у складі Національної поліції України утворена та діє Вибухотехнічна кваліфікаційна комісія, що надає такі допуски.

Згідно з приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача в частині визнання протиправними дій Комісії щодо несвоєчасного розгляду рапорту про надання статусу учасника бойових дій та видачі посвідчення відповідного зразка, ненадання обґрунтованої відповіді на рапорт у визначений законодавством України строк, а також необґрунтованої відмови у наданні статусу учасника бойових дій.

Згідно з пунктом 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Щодо вимог позивача про зобов'язання надати статус учасника бойових дій відповідно до пункту 11 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», колегія суддів зазначає наступне.

Задовольняючи вимоги позивача про зобов'язання вчинити певні дії, суд повинен виходити з того, що такий спосіб захисту порушеного права не є формою втручання у дискреційні повноваження відповідача.

Як слідує з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто, дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Пленум Вищого адміністративного суду України в пункті 10.3 Постанови від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» зазначив, що суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується я з висновком суду першої інстанції, що, прийняття рішення про надання статусу учасника бойових дій або відмови у наданні такого статусу приймається на основі адміністративного розсуду Комісії.

Водночас, колегія суддів вважає правомірним зауваження суду першої інстанції, що при прийнятті рішення про відмову у наданні статусу учасника бойових дій Комісія вийшла за межі наданих їй повноважень, не надала належної оцінки наданим позивачем актам знешкодження (розрядження, руйнування, знищення) вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів, не врахувала, що позивач залучався до складу груп, які безпосередньо виконують завдання щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України. З огляду на що суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача у даному випадку буде постановлення рішення про зобов'язання суб'єкта владних повноважень повторно розглянути рапорт ОСОБА_2 про визнання учасником бойових дій й надання відповідного статусу.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Крім того, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 18 квітня 2019 року.