Справа № 345/4615/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2019 року

м. Київ

справа №345/4615/16-а

адміністративне провадження №К/9901/21126/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мороз Л.Л.,

суддів: Гімона М.М., Бучик А.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 345/4615/16-а

за позовом ОСОБА_2 до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - Калуське ОУ ПФУ) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Калуського ОУ ПФУ

на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2017 року, ухвалену у складі головуючого судді Якиміва Р.В. та

ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Яворського І.О., суддів Кухтея Р.В., Носа С.П., -

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку його пенсії з врахуванням довідки від 24 листопада 2015 року № 697, яка видана товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Заполяргражданстрой» з 13 грудня 2005 року;

- зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату його пенсії та врахувати при її обчисленні довідку про заробітну плату з врахуванням районних коефіцієнтів та північної надбавки від 24 листопада 2015 року №697 від, яка видана ТОВ «Заполяргражданстрой» з 13 грудня 2015 року.

Позов ОСОБА_2 обґрунтував, зокрема, тим, що він в період з 2008 по 2014 рік працював Російській Федерації в районах крайньої півночі та отримував заробітну плату з надбавками, з якої відраховувались утримання в Пенсійний фонд Російської Федерації, та, згідно із Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року має право на включення районних коефіцієнтів та північної надбавки, як складових заробітної плати.

Калуський міськрайонний суду Івано-Франківської області постановою від 02 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року, частково задовольнив позовні вимоги:

- визнав неправомірною відмову Калуського ОУ ПФУ щодо зарахування заробітної плати при нарахуванні пенсії ОСОБА_2 за період з 19 лютого 2008 року по 15 червня 2014 рік без врахування районного коефіцієнту та північної надбавки;

- зобов'язав Калуське ОУ ПФУ здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 15 червня 2016 року з врахуванням розміру заробітної плати, з районним коефіцієнтом та північною надбавкою, яку він отримував за період роботи з 19 лютого 2008 року по 15 червня 2014 рік згідно архівної довідки від 24 листопада 2015 року №697 виданої ТОВ «Заполяргражданстрой».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що оскільки позивач працював в районах Крайньої Півночі та подав відповідачу довідку про заробітну плату, відповідно на нього поширюється дія Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року і він має право на врахування районного коефіцієнту та північної надбавки при обчисленні пенсії.

15 червня 2017 року Калуське ОУ ПФУ звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Калуського міськрайонного суду від 02 лютого 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року, ухвалити нове рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивна тим, що оскільки у позивача є стаж роботи на Крайній Півночі після 1991 року то на спірні правовідносини поширюється вимоги Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації у галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року, за правилами якої обчислення розміру пенсії із заробітної плати за період роботи після 01 січня 1992 року провадиться без урахування районних і поправочних коефіцієнтів.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 22 червня 2017 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

11 липня 2017 року від позивача до суду касаційної інстанції надійшли заперечення на вказану касаційну скаргу, в яких ОСОБА_2 просить залишити останню без задоволення, а оскаржувані пенсійним органом судові рішення - без змін.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду заслухав доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Суди встановили, що ОСОБА_2, є пенсіонером і перебуває на обліку в Калуському ОУ ПФУ та з 13 грудня 2015 року отримує пенсію за віком по списку № 2.

Перед виходом на пенсію позивач по справі зібрав всі необхідні документи та подав їх до Калуського ОУ ПФУ.

Однак, Калуське ОУ ПФУ нарахувало позивачу пенсію без врахування районного коефіцієнту та північної надбавки (а.с.9).

Так, в період з 19 лютого 2008 року по 15 червня 2014 рік позивач працював в Російській Федерації в районах крайньої півночі та отримував заробітну плату з надбавками,з якої йшли утримання в Пенсійний фонд Російської Федерації.

Весь стаж роботи позивача на вищевказаних підприємствах підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці з посиланням на дату та номер наказів про прийняття та звільнення з роботи, а також архівним довідками (а.с.16-17,11).

ТОВ «Заполяргражданстрой» знаходиться на території Тюменьської області Російської Федерації, яка згідно постанови Міністрів СРСР від 10 жовтня 1967 року №1029 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» віднесені до районів Крайньої Півночі.

З всіх сум заробітної плати за період роботи позивача в районах Крайньої Півночі, яка бралася при призначенні йому пенсії за цей період стягувалися внески на соціальне страхування.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 (далі - Угода від 13 березня 1992 року) закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 Угоди також передбачено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Статтею 3 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року передбачено, що при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства Російської Федерації.

Відповідно до положень статті 14 Федерального закону Російської Федерації «Про трудові пенсії в Російській Федерації» від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ фіксований базовий розмір страхової частини трудової пенсії по старості особам, які проживають в районах Крайньої Півночі і прирівняних до них місцевостях, збільшується на відповідний районний коефіцієнт, який встановлюється Урядом Російської Федерації залежно від району (місцевості) проживання, на весь період проживання зазначених осіб у цих районах (місцевостях). При переїзді громадян на нове місце проживання в інші райони Крайньої Півночі і прирівняні до них місцевості, в яких встановлено інші районні коефіцієнти, фіксований базовий розмір страхової частини трудової пенсії по старості визначається з урахуванням розміру районного коефіцієнта за новим місцем проживання.

При виїзді громадян за межі районів Крайньої Півночі і прирівняних до них місцевостей на нове місце проживання фіксований базовий розмір страхової частини трудової пенсії по старості визначається відповідно до пунктів 2 - 5 цієї статті (тобто без урахування районного коефіцієнта).

Аналогічні положення закріплені і в частині третій ст. 96 Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» від 15.05.1990 №1480-І, відповідно до якої при вибутті осіб, які проживають у районах, де до заробітної плати встановлено районні коефіцієнти, за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлено, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.>

Крім того, колегія суддів зазначає, що ні Законом № 1058-IV, ні Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» не передбачено включення в заробітну плату північної надбавки та районного коефіцієнту.

Необґрунтованими є посилання судів на норми Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав в області пенсійного забезпечення, оскільки в даній Угоді регулюється питання зарахування трудового стажу, а не визначення розміру заробітної плати для обчислення, перерахунку пенсії.

Виходячи з наведеного колегія суддів приходить до висновку, що дії відповідача щодо виключення із заробітної плати позивача районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи на Крайній Півночі є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства, а тому підстави для задоволення позову - відсутні.

Аналогічний правовий висновок міститися у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2019 року у справі № 345/4316/16-а.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає необґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позову, які ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що є підставою для скасування судових рішень повністю та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, як це передбачено частинами першою та другою статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 344, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити.

Постанову Калуського міськрайонного суду від 02 лютого 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року у справі № 345/4615/16-а скасувати. Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду