Справа № 200/2410/19-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року справа №200/2410/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Верховецької Г.О.

за участю сторін по справі:

позивач: ОСОБА_2

відповідач1: не зявився

відповідач2: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду (суддя Чучко В.М.) від 18 лютого 2019 року (повний текст рішення складено 18 лютого 2019 року) у справі №200/2410/19-а за позовом ОСОБА_2 до Дружківської Міської ради, Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Дружківської Міської ради, Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про зобовязання прийняти рішення, яким дозволити відключення квартири від мережі центрального опалення з влаштуванням індивідуального опалювального пристрою; зобовязання здійснити перерахування за період трирічної давнини з врахуванням обсягу теплопостачання без будь-яких стягнень до вирішення справи у суді.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки зазначений спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства України.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та розглянути справу по суті, задовольнити позовні вимоги до обох відповідачів

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що відповідачі - Дружківська міська рада, Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» Донецької облдержадміністрації є органами державної влади, які здійснюють публічно-владні управлінські функції, а згідно ст.19 КАС України позивач на свій розсуд визначає до якого суду спрямовує позов в разі відсутності письмового договору про приєднання послуги. Позивач зазначив, що підсудність за звязком вимог, а саме порушення прав, інтересів у публічно-правових відносинах щодо вирішення публічно-правового спору (прийняття акта індивідуальної дії або бездіяльності в прийнятті рішення) разом з бездіяльністю щодо вимог про відшкодування шкоди, вирішуються адміністративним судом.

Відповідачем на адресу суду апеляційної інстанції надіслано заяву про проведення судового засідання без участі представника Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» Донецької облдержадміністрації.

Відповідачі 1,2 у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; «публічно-правовий спір» - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (стаття 4 КАС).

З аналізу наведених норм права вбачається, що Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що спір щодо відмови Дружківської міської ради від відключення квартири позивача від мереж ЦО та ГВП з улаштуванням індивідуальної системи теплопостачання, виник у зв'язку із виконанням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій, а тому є публічно-правовим спором, який підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний суд у постанові від 27 лютого 2018 року у справі №234/1116/16-а.

Щодо вимог позивача до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про зобовязання здійснити перерахування за період трирічної давнини з врахуванням обсягу теплопостачання без будь-яких стягнень, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що даний спір пов'язаний з наданням позивачу, як споживачу, послуг з централізованого опалення, порядок надання яких регулюється відповідним договором, укладеним між споживачем та виконавцем таких послуг (ОКП «Донецьктеплокомуненерго»). Отже, цей спір носить приватно-правовий (договірний) характер та не стосується здійснення ОКП «Донецьктеплокомуненерго» публічно-владних управлінських функцій відносно позивача.

Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що в даному випадку позовні вимоги до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про зобовязання здійснити перерахування за період трирічної давнини з врахуванням обсягу теплопостачання без будь-яких стягнень, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

З викладеного вбачається, що позивачем в одному позові заявлено дві вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

За правилами частини 1 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов'язані між собою.

Згідно частини 5 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до частини 6 цієї статті не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

За приписами пункту 6 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об'єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку щодо безпідставного прийняття судом першої інстанції ухвали про відмову у відкритті провадження.

Оскільки, ОКП «Донецьктеплокомуненерго» у спірних правовідносинах не є суб'єктом владних повноважень, та заявлені вимоги не є вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, доводи позивача про те, що заявлені вимоги повинні розглядатися адміністративним судом в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, колегія суддів вважає помилковим.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 320 КАС України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведені обставини в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що порушення наведених норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року у справі №200/2410/19-а - задовольнити.

Скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року та направити адміністративну справу №200/2410/19-а до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 23 квітня 2019 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 23 квітня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 23 квітня 2019 року та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А. А. Блохін

ОСОБА_1