Справа № 200/829/19-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року справа №200/829/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Кобця О.А.,

позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у справі № 200/829/19-а (головуючий І інстанції Бабаш Г.П.) за позовом ОСОБА_1 до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахування уточнених позовних вимог, просив: визнати протиправним та скасувати акт, а саме письмову відповідь Слов'янського ОУПФ України Донецької області №20496/02 від 31.10.2018 року; визнати протиправною бездіяльність відповідача при розгляді скарги від 24.10.2018 року та зобовязати розглянути скаргу у відповідності до ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян»; стягнути з відповідача 50 000 грн відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування зазначив, що 18.10.2018 року усно звернувся до начальника відділу обслуговування громадян Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області ОСОБА_2 з проханням пояснити причин невиплати пенсії позивачу за жовтень 2018 року. Начальник відділу обслуговування громадян ОСОБА_3 ПФУ відмовила позивачу у наданні відповіді, посилаючись на не приймальний день.

24.10.2018 року позивачем подано скаргу до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на бездіяльність начальника відділу обслуговування громадян ОСОБА_4 щодо встановлення причини припинення виплати пенсії позивачу. Скаргу просив розглядати за участю позивача.

05.11.2018 отримав письмову відповідь на скаргу, розглянуту за його відсутності, в якій було зазначено про приймальні дні в управлінні, однак жодним чином не розяснено причину невиплати пенсії за жовтень 2018 року.

Вважає, що письмова відповідь відповідача на скаргу позивача надана з порушенням норм Закону України Про звернення громадян.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення, прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Відзив відповідача на позовну заяву позивач отримав 03.03.2019 року разом із рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25.02.2019 року, у звязку із чим порушено процесуальні права позивача, оскільки його позбавлено можливості надати відповідь на відзив.

Судом першої інстанції не надано оцінку доводам, викладеним в позовній заяві.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» відповідач зобов'язаний зокрема, на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Позивач просив розглядати скаргу за його участі, проте відповідач зазначене проігнорував.

Моральна шкода може полягати в порушенні права власності, оскільки пенсія є власністю пенсіонера.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення, прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановила таке.

Фактичні обставини справи.

18.10.2018 року позивач усно звернувся до начальника відділу обслуговування громадян Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області Дерев»ягіної Ю.М. з проханням пояснити причин невиплати пенсії за жовтень 2018 року, яка відмовила позивачу в наданні відповіді, посилаючись на не приймальний день.

24.10.2018 року позивач звернувся до начальника Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області зі скаргою на дії начальника відділу обслуговування громадян ОСОБА_5»ягіної Ю.М.. також зазначив про неотримання пенсії за жовтень 2018 року. Просив розглянути скаргу за його участю (а.с. 7).

Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області листом від 31.10.2018 року №20496/02 повідомило позивача про існування графіку особистого прийому громадян керівництвом Слов`янського ОУПФУ Донецької області, яким регламентується вид робочої діяльності. (а.с.8)

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивач був повідомлений про вмотивовані причини ненадання йому інформації. Питання, з яким в усній формі позивач звернувся до відповідача причини припинення виплати пенсії, вирішено шляхом виплати пенсії за вересень-жовтень 2018 року та на теперішній час виплата пенсії позивачу здійснюється. Незгода позивача з відповіддю не є підставою для задоволення позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди суд першої інстанції зазначив про відсутність доказів на підтвердження її спричинення.

Оцінка суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР Про звернення громадян (далі - Закон №393) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ч.1 ст.3 Закону № 393 під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Як визначено ч.4 ст.3 Закону №393 скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

На підставі ст.5 Закону №393 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, обєднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного звязку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного звязку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, імя, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати (…)

Як свідчать матеріали справи звернення (скарга) ОСОБА_1 від 24.10.2018 року відповідає вимогам ст.5 Закону №393.

Відповідно до ст.7 Закону №393 звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду (….)

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Згідно ст.15 Закону №393 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Між тим, як свідчить відповідь пенсійного органу від 31.10.2018 року №20496/02, підписана першим заступником начальника управління ОСОБА_6, - її виконавцем зазначена ОСОБА_7, на дії якої позивачем подана скарга.

Таким чином, відповідачем, при розгляді звернення ОСОБА_1 від 24.10.2018 року порушено приписи ст.7 Закону №393 щодо заборони направляти скарги громадян для розгляду тим посадовим особам, дії яких оскаржуються.

Статтею 18 Закону №393 визначені права громадянина при розгляді заяви чи скарги, зокрема: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Стаття 20 Закону №393 визначає обовязки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, зокрема, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Аналіз вищезазначених положень Закону №393 дає підстави для висновку, що відповідачем порушено право позивача бути присутнім при розгляді скарги та не виконано обовязок запросити позивача на розгляд його скарги, оскільки ОСОБА_1 зазначав в скарзі від 24.10.2018 року про її розгляд за його участі.

Крім цього, відповідачем порушено обовязок щодо всебічної перевірки скарги, а саме, не розяснено причини невиплати йому пенсії за жовтень 2018 року.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про порушення права позивача на обєктивний, всебічний розгляд його звернення (скарги), права на отримання відповіді про результати такого звернення та права бути присутнім при розгляді скарги, що є протиправною бездіяльністю відповідача.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Тобто, визнання бездіяльності неправомірною без зобов'язання відповідача вчинити певні дії, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача та не відповідає завданням адміністративного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права є зобов'язання відповідача розглянути скаргу по суті, за участю позивача.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправним та скасування відповіді пенсійного органу від 31.10.2018 року №20496/02, оскільки зазначена відповідь не є актом індивідуальної дії.

В даному випадку обраний позивачем спосіб захисту, як оскарження в судовому порядку протиправної бездіяльності відповідача, відновив його права, оскільки належним способом захисту прав позивача є задоволення його позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов'язання його розглянути скаргу позивача від 24.10.2018 року відповідно до приписів Закону №393.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Для відшкодування шкоди обов'язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналізуючи вищенаведене та враховуючи обставини справи, суд зазначає, що надані позивачем довідки (а.с.9,10), що він є інвалідом 2-ї групи та перебуває на обліку в протитуберкульозному кабінеті не свідчить про наявність причинно-наслідкового зв'язку між діагнозом та інвалідністю, визначеними в довідках та протиправною бездіяльністю відповідача. Інші докази, які б спростовували зазначені обставини матеріали справи не містять.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв'язок між шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Пунктом 4 частини 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції помилково визначив, що правовідносини виникли з приводу порушення права позивача на отримання пенсійних виплат. Тоді як в даній справі порушено право позивача на обєктивний, всебічний розгляд його звернення відповідно до приписів Закону №393.

Таким чином, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову, в звязку з чим рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовної заяви.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у справі № 200/829/19-а задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у справі № 200/829/19-а скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не розгляду скарги ОСОБА_1 від 24 жовтня 2018 року відповідно до ст.ст.18,19 Закону України «Про звернення громадян».

Зобовязати Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області розглянути скаргу ОСОБА_1 від 24 жовтня 2018 року за його участі відповідно до ст.ст.18,19 Закону України "Про звернення громадян".

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 23.04.2019 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 23 квітня 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

ОСОБА_8