Справа № 0440/7295/18
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/7295/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.

за участю:

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача: Якименко Є.П..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_5

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року, (суддя суду першої інстанції Олейник В.М.), прийняте у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, повне судове рішення складено 28.01.2019 року, у справі за позовом ОСОБА_5 до Ради адвокатів Дніпропетровської області про оскарження рішення ради,-

в с т а н о в и в :

28 вересня 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Ради адвокатів Дніпропетровської області №97/1/2 від 26.07.2018 року в частині п. 3.

В обґрунтування позову позивач вказав, що оскаржуваним рішенням Радою адвокатів Дніпропетровської області вирішено звернутись до Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області зі скаргою на його поведінку як адвоката, котра може бути підставою для притягнення його до відповідальності у вигляді позбавлення права на зайняття адвокатською діяльністю. Таке рішення Ради адвокатів Дніпропетровської області позивач вважає протиправним, оскільки рада адвокатів є органом адвокатського самоврядування та не має повноважень для звернення зі скаргами до кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури щодо притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності Рішення ради адвокатів є втручанням в професійну діяльність позивача, воно порушує право позивача на справедливий розгляд питання, що стосується особи. Також, радою перевищено повноваження щодо встановлення факту, зазначене рішення є порушенням права позивача на невтручання в приватне життя та порушує право на свободу вираження поглядів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову. Також, позивач зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином встановлено в чому полягає порушення прав та законних інтересів позивача, як передумови звернення до суду з позовом. Так, позивач вказує, що судом не взято до уваги, що саме по собі оприлюднення у Рішенні №7/1/2 Радою адвокатів Дніпропетровської області власного висновку про те, що висловлювання позивача у мережі Facebook, на думку відповідача, є достатньою підставою для звернення із дисциплінарною скаргою до КДКА Дніпропетровської області та підставою для можливого притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, і вчинення подальших дій для реалізації такого дисциплінарного покарання позивача - становить факт переслідування суб'єктом владних повноважень за його погляди. Позивач зазначає, що оскаржуваним рішенням було безпосередньо порушено його право на захист від втручання в особисте життя, право на повагу до приватного життя, права на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що на думку Ради адвокатів регіону «оціночні твердження» позивача, які спрямовані адресу органу адвокатського самоврядування регіону такими, що ганьблять честь і гідність Ради, її членів, принижують честь адвокатури в цілому та підривають її авторитет в Україні. Приймаючи рішення від 26.07.2018 року Рада адвокатів Дніпропетровської області діяла на підставі та в межах повноважень, визначених законом, а інформація покладена в основу рішення не є носієм інформації у розумінні вимог Закону України «Про інформацію».

В судовому засіданні представники позивача доводи апеляційної скарги підтримали, просили суду апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволенні апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26 липня 2018 року Радою адвокатів Дніпропетровської області прийнято рішення №97/12, яким вирішено за фактом ганебних та нецензурних висловлювань адвоката ОСОБА_5 у соціальній мережі "Fасеbоок" у вигляді коментарів під публікацією адвоката ОСОБА_8 під назвою: "ІНФОРМАЦІЯ_1", розміщеною адвокатом ОСОБА_9 у соціальній мережі "Fасеbоок" в групі "Адвокати Дніпра та області", уповноважити заступника Голови Ради ОСОБА_10 звернутись до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області зі скаргою щодо поведінки адвоката ОСОБА_5, яка може бути підставою для його дисциплінарної відповідальності у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю (пункт 3 Рішення).

На підставі вказаного рішення Радою адвокатів Дніпропетровської області 26 липня 2018 року було підготовлено скаргу до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області щодо притягнення адвоката ОСОБА_5 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2014, видане 25.05.2009 Дніпропетровською обласною КДКА) до дисциплінарної відповідальності у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням з Єдиного реєстру адвокатів України за одноразове грубе порушення правил адвокатської етики, що підриває авторитет адвокатури України.

Вказане звернення обумовлено тим, що 23 липня 2018 року до Ради адвокатів Дніпропетровської області надійшло письмове звернення адвоката ОСОБА_11 стосовно того, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року в соціальній мережі "Facebook" в групі "Адвокати Дніпра та області" під публікацією адвоката ОСОБА_8 під назвою: "ІНФОРМАЦІЯ_1" (далі - публікація в мережі "Facebook"), яку було розміщено адвокатом ОСОБА_9, користувач під аккаунтом "ОСОБА_5. Адвокат" розмістив свої коментарі, які містили нецензурні висловлювання в адресу органу адвокатського самоврядування - Ради адвокатів Дніпропетровської області.

Вважаючи рішення Ради адвокатів Дніпропетровської області від 26.07.2018 року протиправним та таким, що порушує безпосередньо його права та інтереси позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що Рада адвокатів Дніпропетровської області має повноваження на звернення до Дніпропетровської обласної КДКА зі скаргою на дії чи поведінку адвоката. Також, суд зазначив, що рішення відповідача про звернення до Дніпропетровської обласної КАДКА зі скаргою про притягнення ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності не є таким, що безпосередньо порушує права та інтереси позивача, не створює для нього додаткових прав чи обов'язків, відтак підстави для задоволення позовних вимог про скасування даного рішення - відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідності до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки.

Статтею 33 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначені загальні умови дисциплінарної відповідальності адвоката. Так, адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з підстав, передбачених цим Законом.

Дисциплінарне провадження - процедура розгляду письмової скарги, яка містить відомості про наявність у діях адвоката ознак дисциплінарного проступку.

Дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури за адресою робочого місця адвоката, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України.

Як передбачено ст. 39 вказаного Закону, за результатами розгляду заяви (скарги) про дисциплінарний проступок адвоката, довідки та матеріалів перевірки дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури більшістю голосів членів палати, які беруть участь у її засіданні, вирішує питання про порушення або відмову в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката.

Рішення про порушення дисциплінарної справи з визначенням місця, дня і часу її розгляду чи про відмову в порушенні дисциплінарної справи надсилається або вручається під розписку адвокату та особі, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення. До рішення про порушення дисциплінарної справи, яке надсилається або вручається адвокату, додається довідка члена дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, складена за результатами перевірки.

Рішення про порушення дисциплінарної справи або про відмову в порушенні дисциплінарної справи може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" дисциплінарна справа стосовно адвоката розглядається дисциплінарною палатою кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури протягом тридцяти днів з дня її порушення.

За положеннями ч. 1 ст. 41 Закону за результатами розгляду дисциплінарної справи дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури приймає рішення про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку і застосування до нього дисциплінарного стягнення або про закриття дисциплінарної справи. Рішення дисциплінарної палати приймається більшістю голосів від її загального складу, крім рішення про припинення права на заняття адвокатською діяльністю, яке приймається двома третинами голосів від її загального складу.

Рішення у дисциплінарній справі має бути вмотивованим. Під час обрання виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, його наслідки, особа адвоката та інші обставини.

Порядок оскарження рішення у дисциплінарній справі визначений ст. 42 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", якою встановлено, що адвокат чи особа, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, має право оскаржити рішення у дисциплінарній справі протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду. Оскарження рішення не зупиняє його дії.

Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури протягом десяти днів з дня отримання заяви (скарги) витребовує матеріали дисциплінарної справи у відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та забезпечує розгляд скарги на рішення у дисциплінарній справі протягом тридцяти днів з дня одержання матеріалів дисциплінарної справи.

Згідно із статтею 2 вказаного Закону адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. Адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність.

Таким чином, діяльність адвокатури, реалізація нею функцій захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі невизначеному колу осіб свідчить про суспільний інтерес, а отже, і публічно-правовий характер правовідносин.

Цей висновок підтверджується законодавчим урегулюванням порядку набуття статусу адвоката, гарантіями незалежності його діяльності та особливим порядком притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Виходячи з системного аналізу норм права, наведених вище, суд приходить до висновку, що рішеннями, які безпосередньо порушують права та інтереси адвоката є рішення щодо набуття ним статусу адвоката чи стосуються процедури притягнення його до дисциплінарної відповідальності, яка розпочинаєтсья з моменту прийняття Рішення про порушення дисциплінарної справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно положень ч. 1 та ч. 2 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1 ч.1 ст. 19 КАС України).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що актом індивідуальної діє є акт, що стосується конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушенні в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011 (Рішення N 19-рп/2011), зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту є не формальна наявність рішення, дії чи бездіяльності органу управління, а наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Право на захист має особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Суд зазначає, що оскаржує позивачем рішення відповідача від 26 липня 2018 року №97/12 щодо направлення скарги до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області для притягнення його до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку було прийнято відповідачем на реалізацію права Ради, закріплене в ч.1 ст.36 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" на звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів з скаргою на дії позивача як адвоката.

Оскаржуване рішення від 26 липня 2018 року №97/12 в контексті положень КАС України не є рішенням суб'єкта владних повноважень (актом індивідуальної дії), прийнятим на виконання владних управлінських функцій. Оскаржуване рішення безпосередньо не впливає на права чи обов'язки позивача, не створює для нього нових прав чи обов'язків, не визначає негативних наслідків за не виконання чи неналежне виконання рішення.

Таким чином, саме по собі існування рішення від 26 липня 2018 року №97/12, без його реалізації у вигляді порушення процедури притягнення ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності, або притягнення позивача до відповідальності у вигляді позбавлення статусу адвоката, не порушує прав або законних інтересів позивача.

Суд першої інстанції вірно прийняв до уваги, що доводи відповідача, викладені в скарзі від 26 липня 2018 року, не можуть бути окремим предметом спору, оскільки лише за наслідками розгляду вказаної скарги компетентним органом для позивача можуть виникнути певні юридичні наслідки, та у разі незгоди з відповідним рішенням останній не позбавлений права оскаржити його в судовому порядку.

Доводи позивача з приводу того, що з прийняттям оскаржуваного рішення відповідач порушив права позивача на захист від втручання в особисте життя, право на повагу до приватного життя, права на свободу думки і слова, на вільне вираження поглядів і переконань, права на свободу вираження поглядів суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 Конституції України, кожен має право на повагу до його приватного i сiмейного життя, до житла і до таємницi кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатися у здiйснення цього права iнакше ніж згiдно із законом, і коли це необхiдно в демократичному суспiльствi в iнтересах нацiональної i громадської безпеки або економiчного добробуту країни, з метою запобiгання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралi або з метою захисту прав i свобод iнших осіб.

Відповідно до ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в ході розгляду даної справи не встановлено фактів втручання відповідачем у приватне та сімейне позивача, до його житла чи таємної кореспонденції, не встановлено також і фактів незаконного використання та поширення конфіденційної інформації. В оскаржуваному рішенні та скарзі відповідача зазначено лише про обставини виявлення допису позивача у відкритій мережі Інтернет, який на думку Ради адвокатів регіону містить неетичні вислови, що не сумісні з поведінкою адвоката. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що дописи в мережі Інтернет не можуть бути визнані таємною кореспонденцією, чи конфіденційною інформацією, оскільки особа, яка публікує такі дописи в публічній соціальній мережі повинна усвідомлювати , що доступ до публікації може мати необмежене коло осіб.

Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що під час розгляду справи судом не було встановлено фактів обмеженням позивача в праві на вираження його думок та вільному вираженні поглядів. Напроти, позивачем в мережі Інтернет було висловлено свою думку у вигляді допису, який на погляд відповідача є неприйнятним з огляду на те, що містить висловлювання нецензурного характеру в адресу органу адвокатського самоврядування - Ради адвокатів Дніпропетровської області.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що реалізацію відповідачем свого права, визначеного ст. 36 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», на звернення до кваліфікаційної комісії адвокатів зі скаргою не може бути визнано судом діями направленими на обмеження адвоката ОСОБА_5 в його праві на вільне вираження поглядів, таке звернення не потягло за собою жодного перешкоджання позивачу у реалізації його прав на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 - відсутні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим із дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його зміни або скасування - відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.308,ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у справі №0440/7295/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 18 квітня 2019 року та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 19.04.2019 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай