Справа № 160/2125/19
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року Справа № 160/2125/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ФІНІЛОН до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ФІНІЛОН до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому позивач просить: - визнати неправомірними дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 відносно визначення у виконавчому провадженні № 58324667 суми виконавчого збору у сумі 267447803,80 грн.; - визнати неправомірною та скасувати постанову від 11.02.2019 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 58324667 винесену Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1.
Ухвалою від 07 березня 2019 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ФІНІЛОН залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16 квітня 2019 року. Витребувано від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України матеріали виконавчого провадження №58324667.
У судовому засіданні 16.04.2019 року оголошено перерву до 18 квітня 2019 року.
Витребувані матеріали виконавчого провадження №58324667 відповідачем до суду надані не були.
Представник позивача в судове засідання 18.04.2019р. не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до п.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
За таких обставин та керуючись приписами ч.9 ст.205 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку письмового провадження та на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказах. На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, зясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, суд прийшов до наступних висновків.
Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ФІНІЛОН зареєстровано 01.10.2013 року.
Рішенням Господарського суду Київської області від 25.09.2018р. у справі №911/1196/18 вирішено в рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; ідентифікаційний код 14360570) за кредитним договором №19 від 03.03.2009 (з усіма змінами та доповненнями до нього) перед Національним банком України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9; ідентифікаційний код 00032106) в сумі 2 674 478 038 (два мільярди шістсот сімдесят чотири мільйони чотириста сімдесят вісім тисяч тридцять вісім) гривень 00 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором №24 від 12.03.2009, укладеним між Національним банком України та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованим в реєстрі за №354, а саме, на наступне нерухоме майно: адміністративно-виробничих приміщень та боксу інкасаторських машин загальною площею 769,0 кв. м., що знаходяться за адресою: АР Крим, м. Керч, вул. Леніна 44, що належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Січеславська набережна, буд. 29-А) на підставі Договору купівлі-продажу від 28.12.2014, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстраційним номером №1373, за початковою ціною, визначеною іпотечним договором, а саме: 9172812 грн. (девять мільйонів сто сімдесят дві тисячі вісімсот дванадцять) грн.. 00 коп. без ПДВ на користь Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9; ідентифікаційний код 00032106); квартира загальною площею 36,5 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Січеславська набережна, буд. 29-А) на підставі Договору купівлі-продажу від 28.12.2014, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстраційним номером №1367, за початковою ціною, визначеною іпотечним договором, а саме: 500553 (пятсот тисяч пятсот пятдесят три) грн.. 00 коп. без ПДВ на користь Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9; ідентифікаційний код 00032106).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.12.2018р. у справі №911/1196/18 доповнено пункт 2 резолютивної частини рішення господарського суду Київської області від 25.09.2018 у справі №911/1196/18 наступним абзацом: «Встановити спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження».

На виконання рішення від 25.09.2018р. у справі №911/1196/18 Господарським судом Київської області видано відповідний наказ.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 від 11.02.2019р. (з ідентифікатором доступу) було відкрито виконавче провадження ВП №58324667 з примусового виконання наказу №911/1196/18 від 25.10.2018р., виданого Господарським судом Київської області у пункті 3 якої зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору, в порядку визначеному статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується змістом копії вказаної постанови.

Крім того, Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 від 11.02.2019р. (без ідентифікатора доступу) було відкрито виконавче провадження ВП №58324667 з примусового виконання наказу №911/1196/18 від 25.10.2018р., виданого Господарським судом Київської області у пункті 3 якої зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору/ основної винагороди приватного виконавця у розмірі 267 447 803,80 грн., що підтверджується змістом копії вказаної постанови.

Також, 11.02.2019р. відповідачем в межах виконавчого провадження ВП №58324667 було винесено постанову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінілон виконавчого збору у розмірі 267447803,80 грн. відповідно до ст.ст. 3, 27, 40 Закону України Про виконавче провадження, що підтверджується змістом копії відповідної постанови.

Вважаючи неправомірними дії відповідача відносно визначення у виконавчому провадженні № 58324667 суми виконавчого збору у сумі 267447803,80 грн. та як наслідок винесення оскаржуваної постанови від 11.02.2019 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 58324667 позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд виходить з наступного.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.26 Закону України Про виконавче провадження (далі Закон №1404) встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно до ч.5 ст.26 Закону №1404 визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно до ч.1, ч.2, ч.4 ст.27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Аналізуючи вищенаведені норми можна дійти висновку про те, що державний виконавець при відкритті виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення зобовязаний прийняти постанову про стягнення виконавчого збору. При цьому, при визначенні розміру виконавчого збору, встановленого наведеними нормами Закону №1404, державний виконавець повинен виходити із двох критеріїв щодо предмету примусового виконання судового рішення, а саме: стягнення суми заборгованості (10% суми, що підлягає стягненню); вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом (10% вартості такого майна).

З матеріалів справи вбачається, що підставою для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 267447803,80 грн., є звернення стягнення в примусовому порядку на предмет іпотеки, а саме приміщень адміністративно-виробничих приміщень та боксу інкасаторських машин загальною площею 769,0 кв. м., що знаходяться за адресою: АР Крим, м. Керч, вул. Леніна 44, буд.28, квартири загальною площею 36,5 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, із наведеного вище, можна дійти висновку, що предметом примусового виконання вищенаведеного судового рішення є не стягнення заборгованості за кредитним договором, а звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майна, що належать позивачеві, а саме адміністративно-виробничих приміщень та боксу інкасаторських машин загальною площею 769,0 кв. м., що знаходяться за адресою: АР Крим, м. Керч, вул. Леніна 44, за початковою ціною, визначеною іпотечним договором, -9172812 грн. та квартира загальною площею 36,5 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за початковою ціною, визначеною іпотечним договором - 500553 грн., а відповідно, державний виконавець повинен був визначити виконавчий збір виходячи з загальної вартості майна боржника на яке звернено стягнення із розрахунку 10% вартості такого майна, який виходячи із визначеної початкової вартості 9673365 грн. (9172812 грн.+ 500553 грн.) повинен становити 967336,5 грн. (9673365 грн.*10%), виходячи з вимог ч.2 ст.27 Закону №1404.

Проте, відповідачем у постанові про стягнення виконавчого збору було визначено розмір виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №58324667 та у п.3 постанови про відкриття виконавчого провадження (без ідентифікатора доступу) у розмірі 267 447 803,80 грн. виходячи із суми заборгованості по кредитному договору в порушення вимог ч.2 ст.27 Закону №1404, оскільки предметом примусового виконання судового рішення у даному виконавчому провадженні було звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майна, що належать позивачеві та знаходяться за адресою: АР Крим, м. Керч, вул. Леніна 44 та АДРЕСА_1 тобто нерухоме майно позивача початкова ціна якого визначена у розмірі 9673365 грн.

Крім того судом встановлено, що в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень міститься дві постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №58324667 від 11.02.2019р., а саме:

- постанова про відкриття виконавчого провадження (з ідентифікатором доступу) із викладенням пункту 3 наступного змісту: Стягнути з боржника виконавчий збір в порядку, визначеному частиною другою статті 27 Закону України Про виконавче провадження";

- постанова про відкриття виконавчого провадження (без ідентифікатору доступу) із викладенням пункту 3 наступного змісту: Стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 267447803.8 гривня (UAH).

Належним чином засвідчені копії постанов надані позивачем до матеріалів справи та досліджені судом.

Наявність двох постанов про відкриття виконавчого провадження від 06.12.2018р. у одному виконавчому провадженні різного змісту також підтверджується відомостями з Автоматизованої системи виконавчого провадження від 12.03.2019р. (а.с.148).

Разом з тим, представником відповідача під не надано жодних обґрунтованих доказів, які б свідчили про правомірність винесення відповідачем, як субєктом владних повноважень, двох постанов про відкриття виконавчого провадження різного змісту, що суперечить та не відповідає нормам Закону №1404.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, представником відповідача не було надано суду належних, доказів, які б свідчили про правомірність визначення в оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору у розмірі 267 447 803,80 грн. виходячи із того, що предметом примусового виконання судового рішення за виконавчим провадженням ВП №58324667 було не стягнення заборгованості за кредитним договором, а звернення стягнення на нерухоме майно -, за початковою ціною 9673365грн.

Судом не враховуються доводи представника відповідача стосовно того, що за судовим наказом Господарського суду Київської області від 25.10.2018р. №911/1196/18 встановлено саме погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі ,00 грн., а не передача майна, оскільки зазначене спростовується змістом рішення Господарського суду Київської області від 25.09.2018 у справі №911/1196/18, за яким встановлено до примусового стягнення звернення стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно за початковою ціною - 9673365 грн., тобто предметом примусового виконання наведеного судового рішення є продаж нерухомого майна боржника, а не стягнення заборгованості за кредитним договором.

При цьому, є безпідставними та необґрунтованими доводи представника відповідача стосовно того, що за вищенаведеним наказом господарського суду встановлено погашення заборгованості за кредитним договором, а не передача майна стягувачу, з огляду на те, що зазначене спростовується не тільки змістом судового рішення, яке підлягає примусовому виконанню, а й виходячи із того, що предметом примусового виконання за спірним виконавчим провадженням є звернення стягнення на нерухоме майно боржника шляхом його реалізації, встановленої ст.61 Закону №1404 та за ч.6, ч.8, ч.9 ст.61 наведеного Закону передбачено, що у разі нереалізації майна стягувач має право залишити за собою таке нереалізоване майно, яке передається стягувачу.

Отже, нереалізоване майно може бути передано стягувачу та вказане додатково підтверджує, що у даних правовідносинах, виконавчий збір повинен визначатися саме з вартості майна за ч.2 ст.27 Закону №1404.

Судом також не приймаються доводи представника відповідача про те, що встановлена початкова ціна реалізації майна боржника у подальшому може змінюватися, оскільки вказане твердження не дозволяє державному виконавцю визначати суму виконавчого збору без дотримання ч.2 ст.27 Закону №1404.

При цьому, слід зазначити, що зміна вартості майна, яке підлягає реалізації на прилюдних торгах не може вплинути на суму виконавчого збору, оскільки при його реалізації вартість майна може лише зменшуватися.

Так, частиною 5 ст.61 Закону №1404 передбачено, що не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Таким чином, зазначене свідчить про те, що вартість реалізованого нерухомого майна може лише зменшуватися у ході його реалізації та може становити 70% від вартості цього майна, а, відповідно, сума виконавчого збору, визначена за початковою ціною такого майна при відкритті виконавчого провадження, відповідає вимогам ч.2 ст.27 Закону №1404.

Окрім того, відповідач не позбавлений можливості, у разі реалізації такого майна за ціною вищою від початкової, достягнути різницю суми виконавчого збору.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність дій відповідача при прийнятті оскаржуваної постанови, про стягнення виконавчого збору ВП №58324667 від 11.02.2019р. відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), оскільки останнім помилково визначено розмір виконавчого збору - 267 447 803,80 грн., замість 967336,5 грн.

За таких обставин, слід дійти висновку, що, прийнявши оскаржувану постанову у зазначеній частині щодо визначення виконавчого збору у розмірі 267447803,80 грн., виходячи із суми заборгованості по кредитному договору, відповідач допустив порушення прав та інтересів позивача на мирне володіння його майном та визначив розмір виконавчого збору із суми, яка не була предметом примусового виконання у виконавчому провадженні ВП №58324667, а тому такі порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом часткового задоволення позовних вимог у частині визначення суми виконавчого збору у розмірі 266480467,30 грн., виходячи із розрахунку: 267447803,80 грн. 967336,5 грн. (10% вартості майна).

В той же час, суд не враховує доводи представника позивача стосовно прийняття в якості доказів у даній справі, долучених до матеріалів справи ухвали Господарського суду Київської області від 28.02.2019р. у справі №911/1198/18 та ухвали цього ж суду від 18.02.2019р. у справі №911/1193/18 щодо встановлення фактів неправомірності дій державного виконавця з приводу нарахування 10% виконавчого збору у постанові про арешт майна боржника, з огляду на те, що встановлені факти у наведених ухвалах не можуть бути підставою для звільнення від доказування у цій справі, оскільки предметом оскарження у цій справі є інша постанова державного виконавця (про стягнення виконавчого збору), тоді як судові рішення, які набрали законної сили можуть бути підставою для звільнення від доказування за умови, якщо дані обставини щодо визначення розміру виконавчого збору в оскаржуваній постанові були предметом розгляду у наведених справах згідно до вимог ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем у розмірі 19140 грн. 50 коп. відповідно до розміру пропорційно задоволених позовних вимог, виходячи з наведеного розрахунку, а саме: 266480467,30 грн.*19210/267447803,80 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 72, 77, 241, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ФІНІЛОН (, вул. Січеславська Набережна, 29-А, м. Дніпро, 49000) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001) про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови,- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 в частині визначення у виконавчому провадженні № 58324667 суми виконавчого збору у сумі 266480467,30грн. (двісті шістдесят шість мільйонів чотириста вісімдесят тисяч чотириста шістдесят сім гривень 30 коп.).

Визнати протиправною та скасувати постанову від 11.02.2019 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 58324667 винесену Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 в частині визначення у виконавчому провадженні суми виконавчого збору у сумі 266480467,30грн. (двісті шістдесят шість мільйонів чотириста вісімдесят тисяч чотириста шістдесят сім гривень 30 коп.).

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ФІНІЛОН () сплачений судовий збір в розмірі 19140 грн. 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено та підписано 19.04.2019 року.

Суддя О.М. Неклеса