Справа № 360/1255/19
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1255/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26.03.2019 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - представник) в інтересах ОСОБА_2 (далі - позивач) до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (далі -відповідач, УПФУ в Попаснянському районі), в якій представник позивача просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність УПФУ в Попаснянському районі щодо невиплати ОСОБА_2 пенсії за період з 12.06.2018 по 28.02.2019;

- зобов'язати УПФУ в Попаснянському районі виплатити ОСОБА_2 заборгованість по пенсії за період з 12.06.2018 по 28.02.2019 у сумі 73810, 60 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.06.2018 позивач звертався до УПФУ в Попаснянському районі з заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах. Рішенням УПФУ в Попаснянському районі неправомірно було відмовлено у призначені пенсії, тому рішення оскаржено у суді. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 рішення УПФУ в Попаснянському районі щодо відмови позивачу у призначені пенсії за віком на пільгових умовах визнано неправомірним та скасовано, та відповідача зобов'язано зарахувати ОСОБА_2 частку загального та пільгового стажу роботи, який ним не визнавався та зобов'язаний призначити ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах за нормами абз.1, п.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». У зв'язку з тим, що розгляд справи продовжувався тривалий час, рішення суду набрало законної сили тільки 22.01.2019. На підставі цього рішення суду у справі № 1240/2838/18 відповідачем у лютому 2019 року ОСОБА_2 призначена пенсія за віком на пільгових умовах з 12.06.2018, тобто з часу виникнення права на призначення пенсії, та повідомлено, що виплата пенсії буде почата з березня 2018 року. Все це підтверджується протоколом від 25.02.2019 про призначення ОСОБА_2. пенсії. Але коли у березні 2019 року ОСОБА_2 отримав пенсію, то з'ясувалося, що йому була виплачена пенсія тільки за березень 2019 року. Щодо пенсії за період з 12.06.2018 по 28.02.2019, ця пенсія йому виплачена не була.

У зв'язку з цим ОСОБА_2 11.03.2019 звертався зі заявою до УПФУ в Попаснянському районі, щоб йому повідомили про причини невиплати пенсії за період з 12.06.2018 по 28.02.2019 та щоб негайно виплатили заборгованість, яка склалася з вини відповідача. На своє звернення ОСОБА_2 отримав відповідь від 20.03.2019, у якій відповідач підтвердив, що йому на підставі рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 була призначена пенсія за віком з 12.06.2018. Також зазначено, шо виплата пенсії здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25.04.2018 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365», якою внесено зміни до пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, та зазначено, що орган який здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновляє) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом міністрів України». Тому пенсія ОСОБА_2 за період з 12.06.2018 по 28.02.2019 у сумі 73810,60 грн нараховано на окрему додаткову відомість та буде виплачено за умови фінансування. Тобто відповідач не має наміру виплачувати ОСОБА_2 пенсію за період з 12.06.2018 по 28.02.2019.

Ухвалою суду від 29.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 1-2).

19.04.2019 за вх. № 22491/2019 через відділ діловодства, обліку та звернення громадян (канцелярію) суду від відповідача надійшов відзив на позов (арк. спр. 31-32), в якому зазначено, що відповідач позовних вимог не визнає з таких підстав.

12.06.2018 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до УПФУ в Попаснянському районі із заявою щодо призначення пенсії відповідно до п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням управління від 11.09.2018 в призначенні пенсії на пільгових умовах йому було відмовлено через відсутність необхідного пільгового стажу роботи.

Не погодившись з рішенням відповідача, ОСОБА_2 20.09.2018 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до УПФУ в Попаснянському районі про визнання рішення неправомірним, скасування рішення та зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

22.11.2018 судом позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені.

УПФУ в Попаснянському районі Луганської області скористалось своїм правом на апеляційне оскарження зазначеного рішення, ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду по справі № 1240/2838/18 про повернення апеляційної скарги надійшла до управління 05.02.2019.

25.02.2019 на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07.11.2018 у справі № 1240/2838/18 пенсію ОСОБА_2 було призначено в розмірі 8549,49 грн з 12.06.2018.

Пенсію ОСОБА_2 було нараховано на основну відомість березня 2019 року в сумі 8549 грн. 49 коп. року за поточний місяць, та нараховано доплату за період з 12 червня 2018 року, тобто місяця, у якому він звернувся до управління з заявою про призначення пенсії, по 28 лютого 2019 року. ОСОБА_2 отримав пенсію за березень 2019 року та продовжує її отримувати до теперішнього часу. Пенсія за період з 12.06.2018 по 28.02.2019 в сумі 73810,60 грн буде йому сплачена за умови фінансування.

Щодо вимог позовної заяви визнати неправомірною бездіяльність УПФУ в Попаснянському районі відносно до невиплати ОСОБА_2 пенсії за період з 12.06.2018 по 28.02.2019, управління зазначає, що виплату пенсії позивачу здійснено з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25.04.2018 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365», а саме п. 15, у якому зазначено: «Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає ( відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України». На теперішній час порядок виплати пенсій.

З огляду на вищевикладене, відповідач вважає свої дії правомірними, а позовні вимоги необґрунтованими.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, є пенсіонером та отримує пенсію за віком, є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорта громадянина України (арк. спр. 8), картки платника податків (арк. спр. 8 зв.), довідки від 17.10.2017 № НОМЕР_2 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 9).

12.06.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком (арк. спр. 44 зв.).

Рішенням УПФУ в Попаснянському районі від 11.09.2018 в призначенні пенсії на пільгових умовах йому було відмовлено через відсутність необхідного пільгового стажу роботи, що визнається сторонами і не є предметом доказування у даній справі.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 у справі № 1240/2838/18 позовні вимоги ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії задоволено; визнано рішення управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 11.09.2018 щодо відмови ОСОБА_2 у зарахуванні до загального страхового стажу позивача періодів роботи з 13.02.1986 по 28.12.1987, з 21.03.1988 по 22.11.1988, з 01.03.2013 по 31.03.2014, до його пільгового стажу періодів роботи з 13.02.1986 по 28.12.1987, з 23.12.1988 по 27.02.1996, та в призначені пенсії за віком на пільгових умовах неправомірним; скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 11.09.2018 про відмову в призначені пенсії ОСОБА_2 на пільгових умовах за віком; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області зарахувати ОСОБА_2 до загального страхового стажу періодів роботи: з 13.02.1986 по 28.12.1987, з 21.03.1988 по 22.11.1988, та з 01.03.2013 по 31.03.2014; до пільгового стажу періодів роботи: з 13.02.1986 року по 28.12.1987 року, та з 23.12.1988 по 27.02.1996; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до абз.1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням до його загального страхового стажу періодів роботи з 13.02.1986 по 28.12.1987, з 21.03.1988 по 22.11.1988, з 01.03.2013 по 31.03.2014, та до пільгового стажу періодів роботи з 13.02.1986 по 28.12.1987, та з 23.12.1988 по 27.02.1996 (арк. спр. 17-21).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.01.2019 у справі № 1240/2838/18 апеляційну скаргу УПФУ в Попаснянському районі на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 повернуто апелянту (арк.спр. 10).

На виконання рішення суду, відповідно до протоколу УПФУ в Попаснянському районі від 25.02.2019 № 677 позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 з 12.06.2018 (арк. спр. 37 зв.).

Як зазначено у відзиві на позовну заяву пенсію позивачу було нараховано на основну відомість березня 2019 року в сумі 8549,49 грн за поточний місяць, та нараховано доплату за період з 12 червня 2018 року, тобто місяця у якому він звернувся до управління з заявою про призначення пенсії, по 28 лютого 2019 року. ОСОБА_2 отримав пенсію за березень 2019 року та продовжує її отримувати до теперішнього часу. Пенсія за період з 12.06.2018 по 28.02.2019 в сумі 73810,60 грн. буде йому сплачена за умови фінансування.

Відповідно до довідки УПФУ в Попаснянському районі Луганської області № 3581/02 від 09.04.2019 сума заборгованості з виплати пенсії ОСОБА_2 з 12.06.2018 по 28.02.2019 склала 73 810,60 грн (арк. спр. 34).

Листом від 20.03.2019 № 32/Р-14 відповідач повідомив позивача, що виплата пенсії здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №335 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365". " Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №335 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365" було внесено зміни до порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, а саме; п. 15 викладено в такій редакції "орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи". Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Пенсію за березень 2019 року в сумі 8549,49 грн. нараховано на відомість березня 2019 року через банківську установу АТ "Ощадбанк", пенсію за період з 12.06.2018 р. по 28.02.2019 р. в сумі 73810,60 грн. нараховано на окрему додаткову відомість та буде виплачено за умови фінансування (арк. спр. 13-15).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі "Суханов та Ільченко проти України" (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: "перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов'язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою" (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII), який набрав чинності з 22 листопада 2014 року, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону № 1058-IV виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно із частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Статтею 47 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 49 Закону № 1058-IV врегульовано питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою цієї статі визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб", яка набрала чинності з 08 жовтня 2014 року, затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, пунктами 1 та 2 якого передбачено:

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка) є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", яка набрала чинності з 26 листопада 2014 року (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

Зазначені виплати, що призначені або продовжені відповідним особам до набрання чинності цією постановою, здійснюються за фактичним місцем їх проживання (перебування) у разі видачі їм до 31 грудня 2014 року такої довідки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 136, яка набрала чинності з 04.03.2016, затверджено Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - Порядок № 136).

Згідно з пунктом 9 Порядку № 136 у разі виявлення під час здійснення верифікації та моніторингу невідповідності інформації, на підставі якої призначено (продовжено), нараховано або здійснено державну виплату, Мінфін надсилає розпоряднику бюджетних коштів та/або іншому органу, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, рекомендацію щодо зупинення або припинення таких виплат відповідним реципієнтам або групі реципієнтів.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 136 розпорядник бюджетних коштів та/або інший орган, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, на підставі отриманої від Мінфіну рекомендації щодо зупинення або припинення державних виплат приймає рішення щодо зупинення або припинення, продовження виплат реципієнту, про що повідомляє Мінфіну протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення.

08 червня 2016 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", яка набрала чинності 14 червня 2016 року, пунктом 1 якої затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування.

Пунктом 4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам установлено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються […] територіальними органами Пенсійного фонду України […] за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно з пунктом 11 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам комісія розглядає подання про призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати протягом п'яти робочих днів з дня отримання такого подання.

Відповідно до пункту 12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї або інших документів, визначених в абзацах другому і третьому пункту 7цього Порядку, комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати.

У разі прийняття рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати комісія не пізніше наступного робочого дня надсилає копію такого рішення органові, що здійснює соціальні виплати, та структурному підрозділу з питань соціального захисту населення (пункт 14 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам).

Відповідно до пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам визначено, що орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

З вищеописаних норм Закону № 1058-IV слідує, що після поновлення виплати пенсії пенсіонеру територіальний орган Пенсійного фонду України має виплатити пенсіонеру суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, за минулий час у порядку, визначеному статтею 46 Закону № 1058-IV.

У свою чергу постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 визначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, як вже вище зазначено, порядок виплати пенсії, у тому числі й заборгованість по виплаті пенсії за минулий період, визначається виключно законами України.

Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якого належить прийняття законів.

У свою чергу, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

За загальним правилом "закон" - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури парламентом та регулює найважливіші суспільні відносини.

У свою чергу, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, тому ними не можуть бути внесені будь-які зміни до законів.

Відповідно, посилання відповідача на відсутність визначеного постановою Кабінету Міністрів України порядку виплати пенсії за минулий період, відмінного від порядку, визначеного статтею 46 Закону № 1058-IV, як на перешкоду виплати заборгованості позивачу, є безпідставними.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що такий підхід відповідача не враховує принципи верховенства права, законності та добросовісності у діяльності держави.

Так, внаслідок відсутності порядку та механізму виплати особі пенсії за минулий період виникає правова невизначеність щодо змісту обов'язку держави по виплаті такої заборгованості. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Взявши на себе обов'язок із виплати особі пенсії за минулий період (стаття 46 Закону № 1058-IV), але при цьому не визначивши певного порядку, держава допустила недобросовісність. Щоправда ця недобросовісність була допущена урядом, а не відповідачем. Незважаючи на це, носієм обов'язку перед особою виступає держава в цілому. Оскільки у відносинах виконання цього обов'язку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату пенсії, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

Таким чином, суд дійшов висновку, що здійснивши нарахування позивачу пенсії минулих періодів, відповідач безпідставно, всупереч вимог статті 46 Закону № 1058-IV не виплатив позивачу заборгованість по виплаті пенсії, що утворилася за період з 12.06.2018 по 28.02.2019.

Твердження відповідача про відсутність фінансування на виплату пенсії суд вважає необґрунтованими та відхиляє з огляду на таке.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 "Бурдов проти Росії").

Таким чином, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від асигнувань на виплату таких коштів.

З огляду на наведене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

При зверненні до суду із позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (93300, Луганська область, Попаснянський район, м. Попасна, вул. Шкільна, б. 2, код за ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області щодо невиплати ОСОБА_2 заборгованості з пенсії за віком за період з 12 червня 2018 року по 28 лютого 2019 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області виплатити заборгованість з пенсії за віком ОСОБА_2 за період з 12 червня 2018 року по 28 лютого 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім грн 40 коп.).

Рішення суду звернути до негайного виконання у межах виплати ОСОБА_2 пенсії за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Г. Секірська