Справа № 2а-15159/09/0470
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2011-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю представника позивача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради про визнання рішень неправомірними, та зобовязання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
16.11.2009 р. ОСОБА_4 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом.
Ухвалою суду від 21.01.2010 р., після усунення позивачем недоліків позовної заяви, за даним позовом відрито провадження в адміністративній справі, та призначено її до судового розгляду.
Враховуючи заяву про уточнення позовних вимог від 22.02.2011 р. (а.с. 71), позивач просить визнати нечинними рішення реєстратора - Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (далі КП «ДМБТІ») від 28.01.2009 р., від 07.04.2009 р. про відмову в реєстрації права власності на нерухоме майно неправомірними, та зобовязати відповідача вчинити дії щодо державної реєстрації за ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що КП «ДМБТІ» прийнято неправомірне рішення від 28.01.2009 р. про відмову в реєстрації права власності на нерухоме майно (квартиру АДРЕСА_1) з посиланням на відсутність попередньої інвентаризації цього майна та витягу з Реєстру права власності, а також необхідність введення в експлуатацію самовільно переобладнаної кімнати, оскільки разом із заявою про визнання за нею права власності на нерухоме майно, ОСОБА_4 подала до органу реєстрації правовстановлюючий документ рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2008 р., а не договір купівлі-продажу. Щодо доводів про необхідність введення в експлуатацію самовільно переобладнаної кімнати, позивач посилається на те, що актом Державної технічної комісії про готовність закінченої перебудови квартири до експлуатації від 13.09.2004 р., затвердженим рішенням Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради № 241/8 від 22.10.2004 р., встановлено, що переобладнання квартири проведено з додержанням будівельних норм. Також, позивачка не погоджується з рішенням відповідача від 07.04.2009 р., яким їй повторно відмовлено в реєстрації права власності на вищезазначене нерухоме майно на підставі п. 3.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, у звязку з відсутністю попередньої технічної інвентаризації, витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, та правовстановлюючих документів попередніх власників. Зокрема, позивачка зазначає, що відповідач не звернув уваги на проведення поточної інвенаризації 17.10.2008 р., вказує на те, що для винесення рішення Кіровським районним судом м. Дніпропетровська від 08.08.2008 р. витяг з Реєстру був не обовязковий, а також стверджує про те, що судовим рішенням за нею визнано право власності на всю квартиру з урахуванням переобладнання.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив адміністративний позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.
Відповідач в судове засідання 21.06.2011 р. не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У наданих в судовому засіданні 30.11.2010 р. поясненнях, та письмових запереченнях відповідач зазначив, що відчуження нерухомого майна (квартири АДРЕСА_1) відбулося без проведення технічної інвентаризації та без отримання витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Крім того, відповідач вказує на те, що до КП «ДМБТІ» заявником ОСОБА_4 не було надано правовстановлюючих документів на зазначене нерухоме майно, а рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2008 р., на яке посилається позивачка, не містить опису нерухомого майна, та його технічної характеристики, що унеможливлює внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обмежень, та суперечить вимогам Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.
Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28.03.2007 р., укладеного між громадянином ОСОБА_5, який діяв від імені громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що мешкають у ОСОБА_8 (Продавці), та громадянкою ОСОБА_4 (Покупець), продавці передали у власність покупцю квартиру АДРЕСА_2. Квартира складається з однієї житлової кімнати житловою площею 13,4 кв. м., та кухні. Загальна площа квартири становить 49,9 кв. м. (а.с. 5-6).
Договір купівлі-продажу нерухомого майна, не посвідчений нотаріально, не є правовстановлюючим документом.
З метою отримання правовстановлюючого документа рішення суду, ОСОБА_4 звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про визнання договору від 28.03.2007 р. дійсним, та визнання за нею права власності на нерухоме майно.
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2008 р. позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 28.03.2007 р. визнано дійсним, та визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_3. При цьому, ні площа цієї квартири, ні кількість кімнат в судовому рішенні не зазначені (а.с. 7-8).

30.12.2008 р. ОСОБА_4 звернулась до КП «ДМБТІ» із заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення Кіровського районного суду від 08.08.2008 р., до якої додала технічний паспорт, договір купівлі-продажу, а також копію вищезазначеного рішення суду та ухвали про виправлення описки (в частині назви вулиці «Титова» замість «Тітова») від 04.12.2008 р. (а.с. 59).

Рішенням від 28.01.2009 р. відповідач відмовив ОСОБА_4 в реєстрації права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що, в порушення п. 3.3 Положення, подані заявником документи не відповідають вимогам, установленим цим Положенням та іншим актам чинного законодавства України, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Зокрема, КП «ДМБТІ» зазначило, що згідно даних інвентаризаційної справи, відчуження нерухомого майна відбулося без проведення технічної інвентаризації нерухомого майна, а також без отримання витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Крім того, відповідно до даних поточної технічної інвентаризації, проведеної КП «ДМБТІ», станом на 17.10.2008 року встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була самовільно переобладнана зі зменшенням кількості житлової та загальної площ, внаслідок чого, житлова площа складає 13,4 кв. м., загальна площа складає 49,9 кв. м. Таке переобладнання, згідно вимог чинного законодавства, підлягає введенню в експлуатацію та узаконенню. Також, рішення відповідача було обґрунтовано ненаданням правовстановлюючих документів на нерухоме майно попередніх власників при зверненні ОСОБА_4 із заявою про реєстрацію за нею права власності на нерухоме майно (а.с. 9).

16.03.2009 року ОСОБА_4 повторно звернулась до КП «ДМБТІ» із заявою про реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2008 р., до якої, окрім документів, що надавалися нею при першому зверненні, додала витяг з рішення виконкому Красногвардійської районної ради від 28.03.2007 р. (а.с. 60).

Рішенням від 07.04.2009 р. відповідач вдруге відмовив ОСОБА_4 в реєстрації права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що, в порушення п. 3.3 Положення, подані заявником документи не відповідають вимогам, установленим цим Положенням та іншим актам чинного законодавства України, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Зокрема, КП «ДМБТІ» зазначило, що згідно даних інвентаризаційної справи, відчуження нерухомого майна відбулося без проведення технічної інвентаризації нерухомого майна, а також без отримання витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Крім того, орган реєстрації повторно вказав на ненадання ОСОБА_4 правовстановлюючих документів на нерухоме майно попередніх власників при зверненні із заявою про реєстрацію за нею права власності на нерухоме майно (а.с. 10).

Не погодившись із вказаними рішеннями відповідача, ОСОБА_4 оскаржила їх до суду.

При вирішенні даної справи суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно п. 1, 2 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 р. № 671 (далі Тимчасовий порядок), державна реєстрація правочинів проводиться відповідно до вимог Цивільного кодексу України шляхом внесення відповідної інформації до Державного реєстру правочинів. Державний реєстр правочинів (далі - Реєстр) - єдина комп'ютерна база даних, яка містить інформацію про правочини, що підлягають державній реєстрації, забезпечує її зберігання, видачу та захист від несанкціонованого доступу. Реєстратори - державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, проводять державну реєстрацію правочинів, змін, внесених до них, відомостей про припинення їх дії, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком. Витяг - документ, який свідчить про внесення запису до Реєстру або про відсутність такого запису.

Відповідно до п. 5 цього Порядку, державній реєстрації підлягають, зокрема, договори купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна.

Згідно п. 8 Порядку, запис у Реєстрі має містити, зокрема, опис нерухомого майна, щодо якого вчиняється правочин, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані.

Пунктом 1 ст. 210 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Отже, договори купівлі-продажу нерухомого майна підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації.

Згідно ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі досягнення домовленості сторонами договору щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбувається повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином, визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна звільняє власника цього майна лише від нотаріального посвідчення договору, але не від його державної реєстрації. Зазначені дії позивачем вчинені не були.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно» вiд 01.07.2004 № 1952-IV, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - єдина державна інформаційна система, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обмеження, субєктів речових прав, технічні характеристики обєктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких обєктів нерухомого майна.

Відповідно до п. 4.1.1 розділу 4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 р. № 157/6445 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), записи про нерухоме майно містять опис нерухомого майна, отриманий в порядку технічної інвентаризації, будівлі, споруди та інші характеристики, перелік яких встановлений нормативними актами.

Відповідно до п. 2.7 цього Положення, документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення права власності та інших речових прав на об'єкти, права щодо яких підлягають державній реєстрації, та подаються для проведення такої реєстрації, повинні відповідати вимогам, встановленим Положенням та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 10 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна, до п. 2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна, є рішення судів, третейських судів про визнання права власності на обєкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на обєкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного майна до комунальної власності.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2008 р. унеможливлює внесення державним реєстратором обовязкових відомостей до Реєстру, таких як опис нерухомого майна, його технічні характеристики (площа, літерація тощо), оскільки ні площа квартири, ні кількість кімнат, ні інші характеристики, за якими зазначене приміщення можна ідентифікувати, в судовому рішенні не зазначені.

За таких обставин, суд погоджується з правовим обґрунтуванням відмови відповідача у реєстрації за ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1 з посиланням на п. 3.3 Тимчасового положення, а саме, через невідповідність поданих документів вимогам цього Положення та інших актів законодавства України, неможливість установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Щодо посилання позивача на те, що факт переобладнання квартири АДРЕСА_3 узаконено актом Державної технічної комісії про готовність закінченої перебудови квартири до експлуатації від 13.09.2004 р., затвердженим рішенням Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради № 241/8 від22.10.2004 р., судом встановлено наступне.

Рішенням Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради № 241/8 від 22.10.2004 р. (п.п. 1, 2), затверджено акт державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом переобладнаних приміщень квартири АДРЕСА_1 житловою площею 13,4 кв. м., загальною 49,9 кв.м., кількістю житлових кімнат-1, та вирішено оформити право власності на приміщення переобладнаної із двокімнатної у однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 за громадянами держави ОСОБА_8 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Разом з тим, згідно п.п. 4, 5 зазначеного рішення, громадянина ОСОБА_5 було зобовязано внести зміни в технічну документацію через КП «ДМБТІ», а КП «ДМБТІ» - оформити право власності на приміщення квартири згідно п. 2 даного рішення, тобто за громадянами ОСОБА_8 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 11, 12).

Зазначене рішення виконкому залишилося невиконаним, оскільки ОСОБА_5 не звернувся до КП «ДМБТІ» для реєстрації змін в технічну документацію згідно акту державної технічної комісії про готовність закінченої перебудови квартири до експлуатації від 13.09.2004 р., затвердженого рішенням виконкому від 22.10.2004 р. Так, під час розгляду справи позивачем не надано доказів звернення громадянина ОСОБА_5 до КП «ДМБТІ» з метою реєстрації зазначених у рішенні змін, в свою чергу, відповідачем внесення зазначених змін до Реєстру не підтверджено.

Відповідно до п. 1.6 Тимчасового положення, реєстрації підлягають права власності тільки на обєкти нерухомого майна, будівництво яких завершено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці обєкти.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» № 923 від 08.10.2008 р. (в редакції Постанови КМУ № 534 від 20.05.2009 р., чинній на час виникнення спірних правовідносин), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі свідоцтва про відповідність збудованого об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил (далі - свідоцтво), що видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю за затвердженою формою.

При цьому, свідоцтво - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Для одержання свідоцтва замовник або уповноважена ним особа подає інспекції, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт, письмову заяву за встановленою формою, до якої додаються: проектна документація, затверджена в установленому законодавством порядку; акт готовності об'єкта до експлуатації, підписаний генпроектувальною та генпідрядною організаціями, субпідрядними організаціями, що здійснювали будівництво, замовником, страховою компанією (у разі, коли об'єкт застрахований) за встановленою формою.

Прийняття в експлуатацію приватних житлових будинків садибного типу, дачних і садових будинків, господарських споруд, прибудов, будівництво яких здійснено без залучення підрядних організацій, проводиться за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких об'єктів.

Згідно п. 4 вказаної постанови, акт готовності об'єкта до експлуатації підлягає за письмовим зверненням замовника погодженню протягом 10 робочих днів виконавчим комітетом сільської, селищної або міської ради, або місцевою державною адміністрацією та органами, до повноважень яких згідно із законом належить участь у прийнятті закінчених будівництвом об'єктів в експлуатацію (далі - уповноважений орган).

За результатами розгляду заяви з документами, що додаються до неї, та підсумкової перевірки інспекція протягом двох робочих днів приймає рішення про видачу свідоцтва або відмову.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата видачі зареєстрованого інспекцією свідоцтва.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

В судовому засіданні встановлено, що на час прийняття реєстратором оскаржуваних рішень, у ОСОБА_4 всупереч наведеним вище вимогам законодавства, відсутні належним чином оформлені документи про прийняття переобладнаного приміщення в експлуатацію, а також щодо державної реєстрації такого переобладнання. При цьому, технічною документацією (станом на 27.10.2008 р.) підтверджено факт самовільного переобладнання квартири з 2-х на однокімнатну, без його узаконення і введення в експлуатацію (а.с. 67-69).

Зазначені недоліки та відсутність необхідних для реєстрації документів, вказаних вище, стали підставою для відмови ОСОБА_4 у реєстрації права власності на нерухоме майно, викладеної у рішеннях реєстратора від 28.01.2009 р., від 07.04.2009 р.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 2, п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р., комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру, від імені держави виконують функції по прийняттю рішень щодо реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, та відповідно, відмови в реєстрації, а отже, у спірних правовідносинах Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» виступає як субєкт владних повноважень.

Отже, відповідач як субєкт владних повноважень зобовязаний дотримуватися норм чинного законодавства, яким врегульована діяльність державного реєстратора, та іншого законодавства.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість прийнятого відповідачем рішення про відмову у здійсненні реєстрації майна, вказаного у заяві позивача на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2008 р.

За таких обставин, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 - відсутні.

Керуючись ст.ст. 122, 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений 29.06.2011 року.

Суддя ОСОБА_1