Справа № 810/3604/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3604/18 Головуючий у І інстанції - Щавінський В.Р.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05 липня 2018 року № та № ; визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Київській області, які полягають у неврахуванні первинних документів, наданих ТОВ «Васт-транс» під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Васт-транс» з питань правомірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника податку у банку за березень 2018 року, яка виникла за рахунок поточного від'ємного значення з податку на додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки Відповідачем надано неправильну оцінку фактичним обставинам, внаслідок чого зроблено помилкові висновки про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування на рахунок платника податку на 314756 грн. та заниження суми податкових зобов'язань, яка сплачується до державного бюджету у розмірі 4506 грн. Також, Позивач зазначає, що Відповідачем необґрунтовано встановлено загальний пробіг - 130456 км. та необґрунтовано встановлено розбіжність за аналізом оборотно-сальдової відомості по рахунку 203 «Паливо» в сумі 1585575,42 грн., сума ПДВ -317115,08 грн., під час якого були взяті до уваги невірні показники загального пробігу, фактично витраченого дизельного пального.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 05 липня 2018 року № .

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 05 липня 2018 року № .

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Васт-Транс» відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Відповідач зазначає, що перевіркою встановлено порушення ТОВ «Васт-Транс» п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено показники у рядку 4.1 декларації з ПДВ за березень 2018 року та порушення абз. 1 п. 198.6 ст. 198 ПК України в результаті чого завищено суму податкового кредиту за березень 2018 року на 313,60 грн. Встановлені порушення призвели до завищення суми бюджетного відшкодування за березень 2018 року в розмірі 314 756 грн. та заниження суми податкових зобов'язань, яка сплачується до державного бюджету у розмірі 4 506 грн. Також, Відповідач звертає увагу на те, що в порушення пп. «г» п. 198,5 ст. 198 Податкового кодексу України підприємство не нарахувало податкові зобов'язання, за якими виявлено розбіжності на суму ПДВ 317115,08 грн., а саме оборотно-сальдова відомість по рахунку 203 «Паливо» - розбіжність в сумі 1585575,42 грн. сума ПДВ 317115,08 грн.

Позивачем не подано відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 18.05.2018 року по 01.06.2018 року Головним управління ДФС у Київській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Васт-Транс» з питань правомірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника у банку за березень 2018 року, яка виникла за рахунок поточного від'ємного значення ПДВ.

Результати перевірки оформлені актом від 15 червня 2018 року № 337/10-36-54-01/30367782.

Контролюючим органом під час проведення перевірки встановлено порушення Позивачем вимог п. 198.1, п. 198.5, абз.1 п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200, ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку на 314756 грн., в результаті чого застосовано штрафні санкції 78689 грн. та занижено суму податкових зобов'язань, яка сплачується до державного бюджету у розмірі 4506 грн.

На підставі акта перевірки ГУ ДФС у Київській області винесені податкові повідомлення-рішення від 05 липня 2018 року № (В 1), яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 314756 грн. та застосовано штрафні санкції у сумі 78689 грн. та від 05 липня 2018 року № (Р), у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів на загальну суму 5632,50 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями - 4506,00 грн. та за штрафними санкціями 1126,50 грн.

Позивач не погодившись із винесеними ГУ ДФС у Київській області податковими повідомленнями-рішеннями від 05 липня 2018 року № та № та висновками акта перевірки звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи часткового адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем протиправно було встановлено загальний пробіг - 130456 км. та необґрунтовано встановлено розбіжність за аналізом оборотно-сальдової відомості по рахунку 203 «Паливо» в сумі 1585575,42 грн., сума ПДВ -317115,08 грн., під час якого були взяті до уваги невірні показники загального пробігу, фактично витраченого дизельного пального. За даними бухгалтерського обліку позивача фактично витрачено дизельного пального 98 586,50 літрів , що підтверджується первинними документами. Висновок відповідача про використання дизельного пального не в межах господарської діяльності, так само як визначення показників загального пробігу транспортних засобів Позивача не ґрунтуються на чинних нормах правових актів, які регулюють діяльність з перевезення вантажів. Також, Відповідач не врахував надані первинні документи та дійшов необґрунтованого висновку про завищення позивачем суми податкового кредиту на 313,60 грн. Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги Позивача про визнання протиправними дій Відповідача, які полягають у неврахуванні первинних документів, наданих Позивачем під час проведення перевірки задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, за приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

При цьому, порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), визначений у статті 200 ПК України

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України передбачено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За приписами підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, підтверджених сукупністю документів первинного бухгалтерського обліку, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту.

Такі висновки кореспондують приписам пункту 44.1 статті 44 ПК України, у силу якого для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Тобто, обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість задекларованих у податковій звітності показників податкового кредиту первинними документами покладається на платника податків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 квітня 2018 року Позивач подав до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2018 року з додатками, що підтверджується квитанцією № 2 від 19.04.2018 року, реєстраційний номер .

З вказаною податковою декларацією Позивачем було також подано розрахунок суми бюджетного відшкодування (додаток 3 до податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2018 року) та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів та рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми правонаступника (додаток 4 до податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2018 року).

Згідно з даними податкової декларації податкові зобов'язання складають -133148 грн. (рядок 9); податковий кредит - 447904 грн. (рядок 17); від'ємне значення - 314756 грн. (рядок 19); бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку підлягає 314756 грн.

Податок на додану вартість у розмірі 314756 грн., що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку по декларації з ПДВ за березень 2018 року (рядок 20.2.), є меншим суми, обчисленої відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації, яка складає 521426 грн.

Від'ємне значення у розмірі 314756 грн. (рядок декларації 20.2), відповідно, віднесено платником до відшкодування на рахунок у банку (рядок 20.2.1 декларації з ПДВ за березень 2018 року).

Таким чином, ТОВ "Васт-Транс" відповідно до вимог закону заявлено до бюджетного відшкодування у березні 2018 року суму податку на додану вартість у розмірі 314756 грн. (133148 - 447904).

При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено, що підставою для висновків у акті перевірки від 15.06.2018 року було співставлення використаного дизпалива Позивачем у березні 2018 року у кількості - 150601,5 л., використаного Позивачем на загальний пробіг всіх транспортних засобів та розрахованого Відповідачем згідно у додатку 1 до акта перевірки від 15.06.2018 року № 337/10-36-54-01/30367782 «Вантажно-транспортні перевезення за межі митної території України, здійснені ТОВ «Васт-транс» у березні 2018 року.

Відповідно до додатку 1 до акта перевірки податковий орган визначив наступні показники: загальний пробіг (дані з інформаційних ресурсів), який здійснено автотранспортними засобами у господарській діяльності, а саме міжнародних перевезень вантажу, які оподатковуються за нульовою ставкою (км.) - 130 456 км.; додаткові витрати дизпалива відповідно до наказу ТОВ «Васт-транс» №01/10/2017 (загальний пробіг маса завантаження) / 100*0,6) - 39 136,8 л.; витрати дизельного палива на 100 км при нормі 30л. - 30526,704 л.; фактичні витрати дизпалива на пробіг 100 км. - 69,504 л.

Проте, Відповідачем не було взято до уваги показники фактичного пробігу транспортних засобів Позивача, що були відображені у товарно-транспортних накладних, подорожніх листах та картках рахунків бухгалтерського обліку № 23, 91, 92, 203.

За даними оборотно-сальдової відомості по субрахунку 203 «Паливо» рахунка 20 «Виробничі запаси» фактично використано у господарській діяльності 98586,50 літрів дизельного пального, а не 150601,50 літрів дизельного палива, як на це вказує Відповідач.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Відповідачем протиправно було встановлено загальний пробіг - 130456 км. та необґрунтовано встановлено розбіжність за аналізом оборотно-сальдової відомості по рахунку 203 «Паливо» в сумі 1585575,42 грн., сума ПДВ -317115,08 грн., під час якого були взяті до уваги невірні показники загального пробігу, фактично витраченого дизельного пального, з чим погоджується колегія суддів.

За даними бухгалтерського обліку Позивача фактично витрачено дизельного пального 98586,50 літрів, що підтверджується первинними документами.

Разом з цим, правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено у Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).

За приписами статті 1 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Частиною 1 статті 9 Закону № 996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону № 996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також, порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету, встановлює Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерством фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі - Положення № 88).

Згідно з пунктом 2.1 Положення № 88 про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Відповідно до пункту 2.7 Положення № 88 про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Тобто, підприємство під час організації та ведення бухгалтерського обліку не зв'язане формами бланків типових і спеціалізованих форм та може з урахуванням особливостей господарської діяльності, обраної облікової політики розробити власні форми первинних документів, якщо інше прямо не встановлено законом.

Єдиною вимогою, що висуває чинне законодавство до самостійно розроблених форм документів первинного бухгалтерського обліку є наявність у них обов'язкових реквізитів, перелік яких визначено у частині 2 статті 9 Закону № 996-XIV.

Дослідивши розрахунки до виконаного рейсу та інші первинні документи, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що вони за формою і змістом повністю відповідають вимогам Закону № 996-XIV та містять усі обов'язкові реквізити, що у повній мірі розкривають зміст та обсяг господарських операцій, дозволяють ідентифікувати осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу, з чим погоджується колегія суддів.

Також, відомості, зазначені у розрахунках до виконаних рейсів, відповідають фактичній суті господарської операції та цілям, для яких їх розроблено.

Крім перевезень за межі митного кордону України, Позивач здійснював перевезення вантажів по території України, що підтверджується Актом перевірки з обсягом постачання на - загальну суму 674906 грн. сума ПДВ - 134981 грн.

Між тим, висновок Відповідача про використання дизельного пального не в межах господарської діяльності, так само як визначення показників загального пробігу транспортних засобів Позивача не ґрунтуються на чинних нормах правових актів, які регулюють діяльність з перевезення вантажів.

Відповідно до п. 3.4 акта перевірки контролюючий орган вказує, що транспортні засоби Позивача у березні 2018 року здійснили загальний пробіг - 130456 км., фактичні витрати дизпалива на пробіг 100 км. складає 69663,5л.

Виходячи з визначених Відповідачем показників при даному пробігу 130456 км. Позивач мав використати у господарській діяльності близько 90880220 літрів.

Разом з цим, згідно показників оборотно-сальдової відомості по субрахунку 203 Позивач вказав про використання у господарській діяльності 98586,5 л. пального.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Відповідач не обґрунтовано зазначив про перевитрати пального навіть по відношенню до пробігу та норми, визначеної ним особисто.

Відповідно до наданих Позивачем розрахунків загальний пробіг транспортних засобів позивача у березні 2018 року склав - 270615 км, в тому числі перевезення по території України та за її межами. Витрати палива згідно норми у березні 2018 року склали - 105291,84 л., а фактичні витрати - 98586,5 л.

Також, вищевказані показники підтверджуються розрахунками до виконаного рейсу згідно подорожніх листів, що додані до позовної заяви.

Відповідно до п. 3.5 акта перевірки Позивач зобов'язаний був включити до Дт субрахунку 947 понаднормові втрати та нестачі на загальну суму 317115,08 грн.

Тобто, протиправне визначення Відповідачем завищення витраченого у господарській діяльності дизпалива на суму 1585575,42 грн. призвело до неправомірного донарахування податкових зобов'язань на загальну суму 317115,08 грн.

Фактично на підприємстві Позивача не обліковуються втрати та нестачі, тому жодного обов'язку відображати у Дт субрахунку 947 у Позивача не існує.

Крім того, придбане Позивачем пальне не використовувалось в операціях, що не є господарською діяльністю.

За приписами абз. 10 п. 198.5 ст. 198 ПК України у разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до п. 2.3 акта перевірки контролюючим органом у ході проведення перевірки ТОВ «Васт-транс» інвентаризація активів суб'єкта господарювання не проводилась.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що податковим органом протиправно виявлено нестачу пального, в результаті чого невірно визначено податкові зобов'язання на суму 317115,08 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач у податковій декларації з податку на додану вартість за березень 2018 року задекларував наступні показники: податкові зобов'язання - 133148 грн.; податковий кредит - 447904 грн.; сума ліміту - 521426 грн.; фактично сплачена сума податку - 436337 грн.

У той же час, сторони не заперечують, що сума податкових зобов'язань складає 134981 грн., з урахування коригування у податковій декларації з ПДВ за березень 2018 року на суму 1833 грн. податкові зобов'язання складають 134981 - 1833 = 133148 грн. Обсяги придбання складають 1328895 грн., сума ПДВ - 265779 грн., (основні постачальники пального).

Таким чином, кредит Позивача у березні 2018 року тільки по постачанню пального складає - 265779 грн.

Також, у березні 2018 року Позивач придбав транспортний засіб, що було відображено у ввезенні товару на територію України згідно ВМД, що призвело до збільшення показника кредиту позивача у березні 2018 року на 182125 грн.

Відповідач у п. 3.6 акта перевірки підтвердив правомірно задекларований Позивачем показник по кредиту з ПДВ за березень 2018 року по операціям по ввезенню товару на Україну згідно ВМД на суму 182125 грн.

Тобто, загальна сума податкового кредиту Позивача у березні 2018 року складає: 265779 грн. + 182125 грн. = 447790 грн.

Згідно з п. 3.7 акта перевірки Відповідач підтвердив, що сума фактично сплаченого податкового кредиту у березні 2018 року складає 436337 грн., сума ліміту становить - 521426,12 грн., що є більшим, ніж заявлена позивачем сума бюджетного відшкодування.

Щодо доводів Відповідача в апеляційній скарзі, що перевіркою встановлено порушення ТОВ «Васт-Транс» п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 ПК України в результаті чого занижено показники у рядку 4.1 декларації з ПДВ за березень 2018 року та порушення абз. 1 п. 198.6 ст. 198 ПК України в результаті чого завищено суму податкового кредиту за березень 2018 року на 313,60 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 06 березня 2018 року Позивач отримав від ТОВ «Центр кріплення-Адель» рахунок - фактуру № СФ-0001116 від 06.03.2018 року на заклепки на суму 1881,60 грн., в тому числі ПДВ -313,60 грн.

Цього ж дня Позивач сплатив на розрахунковий рахунок ТОВ «Центр кріплення - Адель» згідно вищевказаного рахунку за заклепки 1181,60 грн., в тому числі ПДВ - 313,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 10769 від 06.03.2018 року.

06 березня 2018 року ТОВ «Центр кріплення-Адель» була виписана податкова накладна № 12 та зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних.

23 березня 2018 року Позивач отримав заклепки у ТОВ «Центр кріплення-Адель», що підтверджується видатковою накладною № РН-0001165 від 23.03.2018 року.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, в тому числі з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Датою списання коштів з банківського рахунка позивача на оплату заклепок є 06. 03.2018 року, а датою отримання позивачем товару є 23.03.2018 року.

Відповідно до квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 06.03.2018 року TOB «Центр кріплення - Адель» зареєструвало податкову накладну № 12 в ЄРПН за номером 06 березня 2018 року о 12:43:22.

За приписами абз. 3 п. 198.6 ст. 198 ПК України податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до аб.1 та 2 п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з абз. 26 п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.

При заповненні додатку 3 до податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2018 року бухгалтером було помилково зазначено індивідуальний податковий номер ТОВ «Центр кріплення - Адель» 98 замість 98.

Проте, вказана помилка жодним чином не вплинула на суму податкового кредиту, яку має право заявити позивач у березні 2018 року.

Позивач під час перевірки надав первинні документи, що підтверджують: отримання рахунку-фактури № СФ-0001116 від 06.03.2018 року; факт сплати Позивачем згідно платіжного доручення № 10769 від 06.03.2018 року; факт отримання заклепок згідно видаткової накладної № РН-0001165 від 23.03.2018 року; факт виписки та реєстрації податкової накладної № 12 від 06.03.2018 року у Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ «Центр кріплення - Адель», що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 06.03.2018 року о 12:43:22 ТОВ «Центр кріплення - Адель» за номером .

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що контролюючий орган не врахував надані первинні документи та дійшов необґрунтованого висновку про порушення ТОВ «Васт-Транс» вимог п. 198.1, п. 198.5, абз. 1 п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200, ст. 201 ПК України та завищення Позивачем суми податкового кредиту на 313,60 грн., з чим погоджується також колегія суддів.

Отже, позовній вимоги у частині визнання протиправними податкових повідомлень-рішень від 05 липня 2018 року № та № є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги ТОВ «Васт-Транс» про визнання протиправними дій відповідача, які полягають у неврахуванні первинних документів, наданих Позивачем під час проведення перевірки, то колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Оскільки висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників органів доходів і зборів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків та, відповідно, такий акт не порушує прав останнього. Відображення посадовою особою в акті перевірки висновків за наслідками її проведення саме по собі не створює жодних перешкод для діяльності платника.

Дії посадових осіб пов'язані з оформленням результатів перевірки є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов'язків зі збирання доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження відповідних операцій. Зазначені дії самі собою не створюють для платника податків жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав та не породжують для нього обов'язкових юридичних наслідків.

У межах спірних правовідносин відображені в Акті перевірки висновки стали наслідком прийняття контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, і саме ці рішення породжує для позивача негативні наслідки.

Таким чином, спосіб захисту порушених прав у спірних правовідносинах має бути направленим на скасування вказаних податкових повідомлень-рішень, а не на визнання протиправними дій, які самі по собі не порушують прав Позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 18.04.2019 року.