Справа № 1522/21363/12
Суддя: Шенцева О. П.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/207/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Сан Марин» до Одеської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_1 ., про часткове скасування рішення Одеської міської ради від 22.11.2011 року №1526-IV», суд, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Сан Марин», в особі представника Глиняної Г.В ., звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до Одеської міської ради з вимогами скасувати частково рішення Одеської міської ради від 22.11.2011 року №1526-IV «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі» (а.с. 13 т. 1), в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у АДРЕСА_2 для індивідуального дачного будівництва на ім`я ОСОБА_1 .

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 08.04.2004 р. позивач придбав за договором купівлі-продажу у ВАТ «Одеський завод радіально-свердлильних верстатів» будівлю бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_2» в АДРЕСА_3 загальною площею 895,1 кв.м., що розташована на земельній ділянці 3655 кв.м., після чого, 20.04.2004 р. зареєстрував право власності в КП «ОМБТІ та РОН» під № 3267 (а.с. 14 т. 1).

Невдовзі, після купівлі вказаної бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_2», позивач дізнався про самочинне будівництво на земельній ділянці бази відпочинку загальною площею 3655 кв.м. гр. ОСОБА_3 двох дачних будинків по АДРЕСА_1, які були введені до експлуатації розпорядженням Суворовської районної адміністрації від 29.06.2004 р. № 809 та видані два свідоцтва про право власності від 12.07.2004 р., зареєстровані в КП «ОМБТІ та РОН», у зв`язку з чим, по даному факту між позивачем та ОСОБА_3 виник спір, оскільки, як вважає позивач, порушуються їх права користування зазначеною базою відпочинку.

На думку позивача, надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на ім`я ОСОБА_1 для індивідуального дачного будівництва є неправомірним, оскільки ОСОБА_3 неправомірно оформила два свідоцтва про право власності незважаючи на ухвалу Верховного Суду України від 17.10.2007 р. про встановлення самочинності будівництва цих дачних будівель та здійснила відчуження дачних будівель на ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на підставі незаконно оформлених свідоцтв, а також при наявності заборони органу БТІ вчиняти реєстрацію прав власності.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Лисевич С. позов підтримав і наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача Одеська міська рада повідомлений належним чином в установленому порядку, в судове засідання не з`явився.

Представник третьої особи ОСОБА_1. - адвокат Димовчі М.І., що діє на підставі довіреності від 26.02.2018 р., позов не підтримав та просив відмовити в його задоволенні.

Вислухавши пояснення та доводи сторін та третьої особи, вивчивши і оцінивши матеріали та обставини справи, а також надані суду докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ТОВ «Сан марин» підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 22.06.1994 р. № 823 виділено ОСОБА_3 земельну ділянку пл. 50 кв.м. для ведення дачного будівництва на території бази відпочинку ОСПО «Дельфін» (а.с. 11 т. 1).

10.03.2004 р. виконавчим комітетом Одеської міської ради було зареєстровано ТОВ «Сан Марин», що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи Серія АОО № 253477 від 10.03.2004 р. (а.с. 9 т. 1).

Судом встановлено, що позивач є власником бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_2» в АДРЕСА_3 загальною пл. 895,1 кв.м. на земельній ділянці 3655 кв.м., нежитлової будівлі загальною пл. 80,3 кв.м. в АДРЕСА_2 на земельній ділянці 909 кв.м. та нежитлових будівель загальною пл. 2332,0 кв.м. в АДРЕСА_2 на земельній ділянці пл. 19995,0 кв. м .

Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.06.2004 р. № 809, на підставі дозволу Управління архітектури та градобудівництва виконавчого комітету Одеської міської ради від 18.06.2004 р. № 1934, прийнято в експлуатацію з правом приватної власності від гр. ОСОБА_3 дачні будівлі літ. «А» - загальною площею 114,8 кв.м., літньою житловою площею - 60,5 кв.м., літ. «Б» - загальною площею 68,8 кв.м., літньою житловою площею - 17,5 кв.м. по АДРЕСА_8 та присвоєно нові окремі поштові адреси: - літ. «А» - АДРЕСА_8 «Б»; - літ. «Б» - АДРЕСА_8 «В» (а.с. 22 т. 1).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.04.2006 р. по цивільній справі № 2-969/06 (а.с. 37-42 т. 1), залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22.11.2006 р. (а.с. 43-46 т. 1) та ухвалою Верховного суду України від 16.10.2007 р. (а.с. 47-48 т.) за позовом ТОВ «Сан Марин» до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_3 про скасування розпорядження та зобов`язання знесення дачних будинків, визнано незаконним розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.06.2004 р. № 809 та незаконним два свідоцтва про право власності виданих на ім`я ОСОБА_3 від 12.07.2004 р.

Разом з цим судом відмовлено в позовних вимогах ТОВ «Сан Марин» про зобов`язання знесення двох дачних споруд та в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 ..

В подальшому рішенням приймальної комісії Інспекції ДАБК в Одеській області, на підставі Акту готовності об`єкту до експлуатації від 24.06.2009 р. № 493, був введений до експлуатації дачний будинок по АДРЕСА_8 (а.с. 23 т. 1) і на підставі нього Інспекцією ДАБК в Одеській області був виданий Свідоцтво НОМЕР_2 від 12.06.2009 р. про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил (а.с. 29 т. 1), на підставі якого виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано на ім`я ОСОБА_3 . Свідоцтво про право власності від 23.09.2009 р. (а.с. 34 т. 1), зареєстрованого в КП «ОМБТІ і РОН» 06.10.2009 р. (а.с. 33 т. 1).

Рішенням приймальної комісії Інспекції ДАБК в Одеській області та на підставі Акту готовності об`єкту до експлуатації від 24.06.2009 р. № 494 був введений до експлуатації дачний будинок по АДРЕСА_8 (а.с. 26 т. 1) і на підставі нього Інспекцією ДАБК в Одеській області був виданий Свідоцтво № НОМЕР_3 від 12.06.2009 р. про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил (а.с. 30 т. 1) на підставі якого виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано на ім`я ОСОБА_3 . Свідоцтво про право власності від 23.09.2009 р. (а.с. 31 т. 1), зареєстрованого в КП «ОМБТІ і РОН» 06.10.2009 р. (а.с. 32 т. 1).

20.04.2010 р., на підставі мирової угоди по цивільній справі № 2-7237 від 09.03.2010 р., КП «ОМБТІ та РОН» зареєстровано право власності на ім`я ОСОБА_4 два дачні будинки по АДРЕСА_8 (а.с. 62, 63 т. 1).

25.05.2011 р. третя особа ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_4 два договори купівлі-продажу двох дачних будинків загальною площею 114,8 кв.м. по АДРЕСА_8, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4 .

30.05.2011 р. право власності на дачні будинки було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 30.05.2011 р. № 30130521 та Витягом про державну реєстрацію прав від 30.05.2011 р. № 30130640.

З набранням чинності Законом України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 24.01.2013 р. право власності на дачні будинки було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягами з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.01.2013 р. № 133313 та 133135.

Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.02.2019 р., встановлюється, що третя особа ОСОБА_1 є власником дачної будівлі загальною площею 68,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_8 та дачної будівлі загальною площею 68,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_10 .

Рішенням Одеської міської ради № 1526-VI від 22.11.2011 року, надано третій особі ОСОБА_1 . дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки пл. 0,0227 га за адресою: АДРЕСА_8» для індивідуального дачного будівництва.

20.06.2012 р. земельній ділянці загальною пл. 0,0227 га, яка знаходиться в користуванні третьої особи ОСОБА_1 , було визначено кадастровий номер НОМЕР_4 , внесеного 27.06.2012 р до Автоматизованої системи Державного земельного кадастру, що підтверджується відміткою на титульному аркуші проекту землеустрою доданого до клопотання.

Як встановлено матеріалами справи, 31.10.2016 р. між третьою особою ОСОБА_1 та позивачем були встановлені межі земельної ділянки позивача загальною площею 2,4796 по АДРЕСА_8, що є суміжною з земельною ділянкою ОСОБА_1 загальною площею 0,0227 га по АДРЕСА_8, шляхом підписання Акту прийому-передачі межових знаків на зберігання, оформленого в порядку передбаченого пунктом 2.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженого Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 376 та ст. 55 Закону України «Про землеустрій».

Згідно положення пункту 1.2. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженого Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 376, встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій», межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

При таких обставинах, позивач та ОСОБА_1 встановили в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки і закріпили їх межовими знаками, що підтверджується Актом прийому-передачі межових знаків на зберігання, оформленого в порядку передбаченого пунктом 2.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженого Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 376 та статтею 55 Закону України «Про землеустрій».

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що база відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_2» в АДРЕСА_3, що належить позивачу, знаходиться по сусідству з двома дачними будинками ОСОБА_1 в АДРЕСА_8

Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 3 ст. 123 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Після дослідження доказів по справі, судом не встановлені підстави перелічені в ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України для відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_8 для індивідуального дачного будівництва.

Відповідач діючи в межах повноважень наділених ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР та в спосіб визначений частиною 3 ст. 123 Земельного кодексу України на сесії міськради, ухвалив рішення «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі»від 22.11.2011 року № 1526-VI (а.с. 13 т. 1), згідно переліку, зокрема надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у АДРЕСА_8 для індивідуального дачного будівництва.

Отже відповідач фактично дозволив ОСОБА_1 розроблення землевпорядної документації для індивідуального дачного будівництва, а не для обслуговування існуючих дачних будинків, які позивач вважає самочинно збудованими.

Таким чином, наявність спірних дачних будинків АДРЕСА_8 які купила ОСОБА_1 . у ОСОБА_4 , не може впливати на мету відведення земельної ділянки під індивідуальне дачне будівництво.

Позивач не довів суду, що два дачних будинки по АДРЕСА_8, що належать ОСОБА_1 , побудовані на земельній ділянці позивача пл. 0,3655 га по АДРЕСА_3 .

Також позивачем не доведено, що загальна площа двох дачних будинків перевищує площу надану ОСОБА_3 для їх будівництва на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 22.06.1994 р. № 823 (а.с. 11 т. 1).

За правилами частини 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Аналізуючи зміст рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.04.2006 р. по цивільній справі № 2-969/06 (а.с. 37-42 т. 1), на яке посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості в установленому законом порядку оформити земельну ділянку під дачними будинками, що їй належать.

Суд також бере до уваги вказане рішення суду в частині відмови позивачу в знесенні вказаних дачних будинків, у зв`язку з тим, що рішення виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 22.06.1994 р. № 823 не визнано протиправним.

Судом також встановлено, що постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 03.10.2018 р. по справі № 523/2582/14-ц. (пр. № 61-6675св18), були скасовані рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.04.2017 р. та постанова Апеляційного суду Одеської області від 10.01.2018 р., в частині позовних вимог ТОВ «Сан Марин» до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_4 , приватний нотаріус Філімонова Г. В ., про визнання договорів купівлі-продажу недійсними з переданням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи це, на даний час є чинними два договори купівлі-продажу двох дачних будинків від 25.05.2011 р. загальною площею 114,8 кв.м. по АДРЕСА_8» та загальною площею 68,8 кв.м. по АДРЕСА_8 також є чинними реєстрація права власності ОСОБА_1 на вказані дачні будинки, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.02.2019 р..

Перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про те, що вирішуючи спір про визнання договорів купівлі-продажу дачних будинків недійсними суди не надали належної правової оцінки наявності порушеного права чи інтересу позивача, не з`ясував, чим підтверджено право ТОВ «Сан марин» на спірну земельну ділянку з огляду на те, що документи з цього приводу у матеріалах справи відсутні.

Отже матеріали даної адміністративної справи не містять переконливих доказів які вказували б про порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод та інтересів позивача, у зв`язку з чим, суд не вбачає підстав в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.3 ст.242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Керуючись ст. ст. 2, 7-9, 72-77, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Сан Марин» до Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_1 , про скасування частково рішення Одеської міської ради від 22.11.2011 року №1526-IV - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 23 квітня 2019 року.

Суддя:

23.04.19