Справа № 819/538/18
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 квітня 2019 року

Київ

справа №819/538/18

адміністративне провадження №К/9901/63133/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області

на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року (головуючий суддя - Мірінович У.А.)

та на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року (колегія суддів: головуючий суддя - Качмар В.Я., судді - Гінда О.М., Ніколін В.В.)

у справі №876/5256/18

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернулась в Тернопільській окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на безпідставність вимоги, прийнятої контролюючим органом, оскільки вона як фізична особа-підприємець зареєстрована як платник єдиного податку, в той же час є пенсіонером за віком, а тому звільнена від сплати єдиного внеску згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року, позов задоволено:

- визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області від 06 березня 2018 року № Ф-10053-17 про сплату боргу (недоїмки) фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 на суму 8 448 грн.;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 судові витрати на суму 704 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Не погодившись із вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає про правомірність оскаржуваної вимоги контролюючого органу.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 КАС України.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 КАС України).

Переглянувши судове рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій позивач зареєстрована як ФОП, є платником єдиного внеску та перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Крім того, згідно із пенсійним посвідченням серії ААИ №0828634 від 09.12.2015 позивач є пенсіонеркою і отримує пенсію за віком (а.с.8-10).

06 березня 2018 року контролюючим органом сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки), якою встановлено, що станом на 28 лютого 2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 8 448 грн.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-6, про що зазначено в його преамбулі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Статтею четвертою цього закону визначені платники єдиного внеску. З урахуванням статті другої, пункту четвертого частини першої статті 4 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», дія цього закону поширюється на позивача, як на платника єдиного внеску - фізичну особу підприємця, як особу, що обрала спрощену систему оподаткування.

Пунктом сьомим Розділу першого Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 7 липня 2011 року № 3609-VI внесено зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI, згідно з якими статтю четверту цього Закону доповнено частиною четвертою такого змісту: «особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування» з наступними змінами.

Таким чином, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлені дві чітко сформульовані обов'язкові вимоги за яких особа звільняється від сплати єдиного внеску: особа є пенсіонером за віком або інвалідом; особа отримує відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

З огляду на вищенаведене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що особи, які отримують пенсію за віком мають право на пільги щодо сплати за себе єдиного внеску згідно з частиною 4 статті 4 Закону № 2464.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова