Справа № 120/1328/19-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

22 квітня 2019 р. Справа № 120/1328/19-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Маслоід Олена Степанівна розглянувши матеріали

за позовом: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до: Курашовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (вул. Миру, б. 80. С. Куашівці, Мурованокуриловецький р-н., Вінницька обл., 23430)

про: визнання рішень протиправними та їх скасування

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Курашовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про визнання рішень протиправними та їх скасування.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що її мати, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після смерті своєї матері позивач вступила в спадщину та оформила право на частину спадкового майна, оскільки інша частина заповідалася її брату, ОСОБА_4. Зважаючи на те, що рішенням 18 сесії 5 скликання відповідача від 28.09.2009 року № 167 її матері за життя було переведено у приватну власність земельну ділянку площею 0,48 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», що знаходиться на вул. У. Кармелюка с. Курашівці Мурованокуриловецького району Вінницької області, позивач вирішила оформити право власності й на неї. Так, позивач оформила право власності на частину цієї земельної ділянки площею 0,15 га, а на решту цієї ділянки площею 0,33 га рішенням 21 сесії 7 скликання відповідача від 18.12.2018 року № 234 їй безпідставно було відмовлено. Згодом рішенням 22 сесії 7 скликання відповідача від 18.01.2019 року за № 248 було надано дозвіл ОСОБА_5 на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства саме на частину цієї земельної ділянку, в оформленні права власності, на яку, позивачеві було відмовлено. Такі рішення відповідача, на думку позивача, є протиправними та суперечать основним принципам спадкування, тому вона звернулась до суду із даним позовом.

У відповідності до ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ознайомившись із даним позовом, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки поданий адміністративний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За змістом ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Ч. 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

П. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Заявлені позовні вимоги стосуються рішень відповідача про відмову позивачеві у надані частини земельної ділянки та надані іншій особі дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки. Проте, по суті спору, позивач вважає, що спірна земельна ділянка входить до спадкового майна після смерті її матері, на яке вона має право, тобто позивач зазначає, що має право власності на вказану земельну ділянку та має намір оформити це право власності. Відповідач же своїм рішенням від 18.12.2018 року № 234 відмовив їй в надані земельної ділянки у власність у розмірі 0,33 га у звязку із наявністю спадкоємців.

Таким чином, на частину спірної земельної ділянки претендують також інші сооби - спадкоємці ОСОБА_3, які вважають, що право власності належить їм, а не позивачеві.

Фактичною підставою звернення позивача із позовом до суду стали не стільки протиправні рішення відповідача, скільки невирішене право власності осіб - спадкоємців на спірну земельну ділянку.

Суд зазначає, що фактично, тобто первинний спір виник між спадкоємцями померлої ОСОБА_3 щодо права власності на земельну ділянку.

Адміністративний суд не має можливості у межах вирішення адміністративної справи вирішити питання належності права власності осіб на спірну земельну ділянку.

Більш того, позивач вважає, що спірна земельна ділянка входить до складу спадкового майна, саме це питання також не знаходиться в межах вирішення судом адміністративної юрисдикції.

За таких осбатвин, предметом цієї позовної заяви є спір про право власності спадкоємців на земельну ділянку.

У відповідності до вимог ст. 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 3 ст. 26 ЦК України фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом.

Ст. 41 Конституції України закріплює право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Суд звертає увагу, що позивач звернулась до адміністративного суду за захистом свого цивільного майнового права - права власності на земельну діялнку.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 753/15528/16 (провадження № 11-462апп18).

З наведеного вбачається, що спірні правовідносини не є публічно-правовим спором у розумінні КАС України, а позовні вимоги у зазначеній справі спрямовані на захист цивільного майнового права позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ч. 6 ст. 170 КАС України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

При чому, згідно ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у вказаній адміністративній справі.

Суд звертає увагу позиача на те, що за захистом свого майного права - права власності на спірну земельну ділянку, вона може звернутись із позовною заявою в порядку цивільного судочинства.

Керуючись Конституцією України, Цивільним кодексом України, ст. ст. 2, 4, 19, 170, 248, 256, 293, 294, 295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Курашовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про визнання рішень протиправними та їх скасування.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Повторне звернення до адміністративного суду з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Маслоід Олена Степанівна