Справа № 642/6595/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 р.Справа № 642/6595/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 11.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Проценко Л.Г., м. Харків по справі № 642/6595/18

за позовом ОСОБА_1

до Генерального директора КП "Харківський метрополітен"

про визнання порушень законодавства та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до генерального директора КП «Харківський метрополітен» про визнання порушень законодавства та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до генерального директора КП «Харківський метрополітен» про визнання порушень законодавства та зобов'язання вчинити дії - повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та Конституції України, з викладених підстав, просить суд апеляційної інстанції скасувати зазначену ухвалу суду від 11.12.2018 року по справі №642/6595/18.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на викладені доводи, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 26.11.2018 року по справі №642/6595/18 залишити без змін.

В судове засідання представник відповідача не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2018 року по справі № 642/6595/18 позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху, оскільки вона подана з порушенням вимог п.п. 1, 2, 4, 5, 11 ч.5 ст. 160 КАС України, рекомендовано позивачу привести свою адміністративну позовну заяву до вимог ст.160 КАС України: надати до суду позовну заяву (з копією для відповідача) яка буде викладена письмово друкованими літерами або, за можливості, надрукована. В позові необхідно зазначити вірну назву суду, телефонні засоби зв'язку та реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача, телефонні засоби зв'язку відповідача, викласти обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, та надати власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Позивачу було надано триденний строк для усунення вказаних недоліків.

Повертаючи адміністративний позов, суддя суду першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Колегія суддів не погоджується з висновками судді суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до частин першої-другої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Частинами п'ятою-дев'ятою статті 160 КАС встановлені вимоги до змісту позовної заяви, а статтею 161 КАС перелік та вимоги документів, що додаються до неї.

Зокрема, пунктами 2-5, 8-9 частини п'ятої статті 160 КАС передбачено, що в позовній заяві зазначаються: 2) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу); 3) обґрунтований розрахунок суми, що стягується; 4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 8) зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; 11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Таким чином, якщо позивачем не дотримано якоїсь із вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу і відсутність певної інформації не дає можливості суду вирішити питання про відкриття провадження в адміністративній справі суд залишає позовну заяву без руху і пропонує позивачеві виправити виявлені недоліки.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що метою залишення позову без руху є усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання.

При цьому, колегія суддів вказує на те, що норма статті 160 КАС України містить перелік загальний для всіх позовних заяв елементів, які дають необхідну інформацію для вирішення судом питання про відкриття провадження по справі.

Зокрема, колегія суддів вважає, що обставини, які свідчать про недодержання вимог, передбачених процесуальним законодавством для звернення до суду, мають бути такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції наголосив на тому, що у позовній заяві: зазначено Холодногірський районний суд м.Харкова замість Ленінського районного суду м.Харкова; не зазначено: телефонні засоби зв'язку позивача та відповідача; реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача; відсутнє власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; текст позову викладено ОСОБА_1 рукописно.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вимоги про надання до суду позовної заяви, яка буде викладена письмово друкованими літерами або, за можливості, надрукована, положення статей 160 та 161 КАС України не містять.

Більше того, ч. 2 ст.160 КАС передбачає, що позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Таким чином, зазначену вимогу суду першої інстанції колегія суддів не може вважати законною.

Крім того, колегія суддів зазначає, що не зазначення телефонних засобів зв'язку відповідача не може розцінюватися як порушення статті 160 КАС, оскільки така інформація вказується лише якщо вона відома позивачу.

Тобто незазначення телефонних засобів зв'язку відповідача у позовній заяві може свідчити про те, що такий позивачу невідомий, а тому ця обставина не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху.

Також, колегія суддів зауважує, що відсутність реєстраційного номеру облікової картки платника податків позивача не перешкоджає вирішити питання про відкриття провадження в адміністративній справі та виконати обов`язок з повідомленням про це осіб, які беруть участь у справі, оскільки у наявній в матеріалах справи позовній заяві ОСОБА_1 міститься адреса місцезнаходження як позивача, так і відповідача.

Колегія суддів вказує на те, що всі вищезазначені недоліки позовної заяви можуть бути усунені судом першої інстанції шляхом опитування сторін в судовому засіданні, або зобов`язання надати таку інформацію.

З огляду на встановлене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені судом першої інстанції недоліки позовної заяви не можуть бути перешкодою для відкриття провадження по даній справі, оскільки визначені недоліки колегія суддів вважає формальним підходом до норм ст.160 КАС України.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є:1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі; 5) обов'язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом;9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення (ч.3 ст.2 КАС України).

Частинами 1 та 2 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У відповідності до ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Колегія суддів також звертає увагу на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити перетворення судового процесу у безладний рух.

Разом із тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово висловлював у своїх рішеннях позицію щодо необхідності уникнення судами зайвого формалізму. Зокрема, у справі Miragall Escolano v. Spain (рішення від 25.01.2000р.)

Так, у рішеннях по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000року та по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів з матеріалів справи не вбачає ані недобросовісності позивача щодо приховування від суду певної інформації, ані процесуальних перешкод для прийняття судом першої інстанції справи до провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 11.12.2018 року по справі №642/6595/18 про повернення позовної заяви ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України такою, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, а тому підлягає скасуванню.

Згідно із ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків суду обставинам справи;4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали були порушені норми чинного процесуального права, і як наслідок, ухвала Ленінського районного суду м. Харкова від 11.12.2018 року по справі №642/6595/18 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 320, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 11.12.2018 року по справі № 642/6595/18 скасувати.

Справу направити до Ленінського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 15.04.2019 року