Справа № 160/3202/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

15 квітня 2019 р. Справа № 160/3202/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Лозицька І.О., перевіривши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Аульська хлоропереливна станція» до Дніпропетровської обласної ради про визнання протиправними та скасування пунктів рішення, -

ВСТАНОВИВ:

09.04.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Аульська хлоропереливна станція» (далі ТОВ «Аульська хлоропереливна станція», позивач) з позовом до Дніпропетровської обласної ради, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 6 рішення Дніпропетровської обласної ради № 461-16/VII від 22.02.2019 року «Про деякі питання управління майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області», яким затверджено перелік обєктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, що підлягають приватизації згідно з додатком 7, в частині п. 3 додатку 7 до рішення (єдиний майновий комплекс: цілісний майновий комплекс Аульської хлоропереливної станції, загальною площею 10607,9 кв. м, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, смт. Аули, 5 км автошляху Аули-Кринички);

- визнати протиправними та скасувати п. 8 рішення Дніпропетровської обласної ради № 461-16/VII від 22.02.2019 року «Про деякі питання управління майном, що належить до спільної часткової власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області», яким було надано дозвіл на приватизацію єдиного майнового комплексу: цілісний майновий комплекс Аульської хлоропереливної станції, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області.

В обґрунтування своїх позовних вимог товариство зазначило, що вважає протиправним рішення Дніпропетровської обласної ради № 461-16/VII від 22.02.2019 року «Про деякі питання управління майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області» в частині пунктів 6 та 8, що стосуються його прав та інтересів. За твердженнями позивача, оскаржуване рішення було прийняте відповідачем без повноважень, встановлених Конституцією України та Законом України «Про місцеве самоврядування», з порушенням Регламенту Дніпропетровської обласної ради. Адже, комплексний аналіз норм Конституції України, законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про приватизацію державного і комунального майна» показує, що обласні ради не наділені власними повноваженнями приймати рішення про приватизацію обєктів спільної власності територіальної громади, тобто, не має права повного розпорядження цим майном (не має права продажу без доручення відповідних рад). При цьому, Аульська селищна рада не надавала такого доручення відповідачу.

Крім того, за поясненнями позивача, він перебуває у договірних правовідносинах з Дніпровською обласною радою, бо 17.06.2011 року між ТОВ «Аульська хлоропереливна станція» та Дніпропетровською обласною радою був укладений та нотаріально посвідчений договір оренди цілісного майнового комплексу Аульська хлоропереливна станція, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, селищна рада Аульська, 5 км автошляху Аули-Кринички, терміном на 49 років. А спірним рішенням відповідача було порушене право товариства на викуп орендованого майна відповідно до умов договору, Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», Закону України «Про оренду державного і комунального майна».

З огляду на це, ТОВ «Аульська хлоропереливна станція» звертається до адміністративного суду, вважаючи, що рішення Дніпропетровської обласної ради № 461-16/VII від 22.02.2019 року «Про деякі питання управління майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області» в частині пунктів 6 та 8, що стосуються його майнових прав та інтересів, порушує його право викупу орендованого майна, відповідно до умов договору оренди та Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», Закону України «Про оренду державного і комунального майна». Тому, вказане рішення відповідача підлягає скасуванню в частині пунктів 6 та 8.

Суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, виходить з наступного.

У відповідності до вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви зясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За змістом п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі, на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій, або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Відповідно до п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі, делегованих повноважень.

Суд зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції, є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Натомість, однією з визначальних ознак приватноправових відносин, є наявність майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Разом з тим, участь суб'єкта владних повноважень, є обов'язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак, не кожен спір за участю суб'єкта владних повноважень, є публічно-правовим.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, фактично позивач не погоджується з рішенням Дніпропетровської обласної ради в частині пунктів 6 та 8, що стосуються його прав та інтересів на викуп орендованого ним майна.

Також суд зазначає, що позивач фактично обґрунтував свої позовні вимоги наявністю у нього права на викуп орендованого ним майна, яке було порушене відповідачем, та оскаржуючи рішення відповідача, яким затверджений перелік обєктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області намагається в такий спосіб вплинути на вирішення питання про приватизацію майна спільної власності територіальних громад. Тобто, предметом спірних правовідносин є приватноправове право та інтерес позивача на викуп орендованого ним майна цілісний майновий комплекс Аульська хлоропереливна станція, відповідно до умов договору оренди. При цьому, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу чи права учасника спірних правовідносин.

Відтак, спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу. Відтак, спір між сторонами в цій адміністративній справі має приватноправовий характер, бо він стосується майнового (договірного) права позивача на викуп орендованого майна цілісного майнового комплексу Аульська хлоропереливна станція, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, селищна рада Аульська, 5 км автошляху Аули-Кринички.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування пунктів 6 та 8 рішення Дніпропетровської обласної ради № 461-16/VII від 22.02.2019 року «Про деякі питання управління майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області», які стосуються прав та інтересів позивача, є захистом прав та інтересів позивача на викуп орендованого майна від їх порушення відповідачем. З урахуванням цього, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини між сторонами мають приватноправовий характер.

Така правова позиція узгоджується з правовою позицією, висловленою ОСОБА_1 Палатою Верховного Суду, зокрема, в постановах від 16.05.2018 року у справі № 337/2535/2017, від 23.05.2018 року у справі № 914/2006/17, від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16, від 02.10.2018 року у справі № 911/488/18, від 28.11.2018 року у справі № 490/5986/17-ц, а також, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.02.2019 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, ОСОБА_1 Верховного Суду з поміж іншого, зокрема, відзначає, що однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінській дії субєктів владних повноважень.

Крім того, суд, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у зазначених вище постановах, зазначає, що відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку, гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також, для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Також суду зазначає, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами: по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства; по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію ст. 4 Господарського процесуального кодексу України.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративної юрисдикції України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, субєкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень, є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції суб'єкт повинен здійснювати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір. А між сторонами у цих спірних правовідносинах відсутні правовідносини щодо адміністрування та підпорядкування. Натомість характер спірних правовідносин свідчить про наявність спору між позивачем та третьою особою щодо права власності на один і той же обєкт нерухомості. Тож, такий спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Суд, беручи до уваги те, що спір між сторонами фактично стосується права на приватизацію та права на викуп орендованого майна має приватноправовий характер, приходить до висновку, що цю позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у відкритті провадження за вказаною позовною заявою, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Крім того, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20.07.2016 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

За таких обставин, суд вважає за необхідне, відмовити у відкритті провадження у цій справі та розяснити позивачу, що спір між сторонами має приватноправовий характер, а тому, з огляду на субєктний склад, такий спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Керуючись статтями 6, 7, 170, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Аульська хлоропереливна станція» до Дніпропетровської обласної ради про визнання протиправними та скасування пунктів рішення.

Копію ухвали разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Розяснити позивачу, що відповідно до ч. 5 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду, через суд першої інстанції, у порядку та у строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у порядку та у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2