Справа № 120/3899/18-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3899/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

10 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М.

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: Козлачкової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 січня 2019 року (повний текст якого складено у м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

у жовтні 2018 року позивач - ФОП ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій №72/40/ від 10.09.2018, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 застосовано фінансову санкцію в розмірі 395137 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивачем отримано ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями № 80228-64-00105, період дії з 01.02.2018 до 01.02.2019. У даній ліцензій зазначено інформацію про реєстратор розрахункових операцій. 09.02.2018 позивачем встановлено новий реєстратор розрахункових операцій та направлено заяву до контролюючого органу з метою отримання довідки про резервування фіскального номеру. В подальшому, позивачем отримано довідку про опломбування та акт введення в експлуатацію реєстратора розрахункових операцій, на підставі якої позивач отримала реєстраційне посвідчення та поставила на облік реєстратор розрахункових операцій. Одночасно позивач вжила заходів з метою скасування попереднього реєстратора розрахункових операцій та отримала відповідну довідку Вінницької ОДПІ. Водночас, вона помилково не подала заяву до податкового органу з метою зміни відомостей в ліцензії, оскільки нею були вжиті всі заходи передбачені законодавством стосовно реєстрації нового реєстратора розрахункових операцій та скасування попереднього. В липні 2018 року позивач самостійно виявила відсутність інформації щодо встановленого реєстратора розрахункових операцій та направила заяву до податкового органу про включення до ліцензії нового реєстратора розрахункових операцій. Під час проведення перевірки, посадові особи контролюючого органу виявили невідповідність номерів реєстратора розрахункових операцій у ліцензії та за наслідками проведеної перевірки застосували до позивача штраф на підставі рішення про застосування фінансових санкцій №72/40/ від 10.09.2018 року, який, на переконання останньої, є протиправним.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, у якій посилалася на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з'ясування обставин, що на її переконання, призвело до невірного вирішення справи. Так, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що контролюючий орган зловживає своїми правами, оскільки позивачем самостійно було виявлено відсутність у ліцензії інформації щодо встановленого реєстратора розрахункових операцій, у зв'язку з чим було направлено заяву про включення до ліцензії нового реєстратора розрахункових операцій. Натомість, відповідач прийняв рішення про застосування фінансових санкцій попри добросовісні дії позивача щодо усунення виявленої помилки.

26 березня 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в якому останній заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційних скарг у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, позивач - ОСОБА_2 зареєстрована фізичною особою-підприємцем, що підтверджується свідоцтвом серії В01 № 690810 (а.с. 17).

Відповідно до ліцензії № 80228-64-00105, виданої Головним управлінням ДФС у Вінницької області ОСОБА_2 має право здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями вітчизняного та імпортного виробництва. Реєстраційний номер реєстратора розрахункових операцій НОМЕР_2 заводський номер ПБ 577215584 (а.с. 19).

На підставі довідки Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області скасовано реєстрацію реєстратора розрахункових операцій фіскальний номер (а.с. 13).

Згідно акту № АР-0000160 від 09.02.2018 позивачем встановлено новий реєстратор розрахункових операцій фіскальний номер та на підставі довідки № АР-0000160 здійснено опломбування вказаного реєстратора розрахункових операцій (а.с. 15, 16).

09.02.2018 проведено реєстрацію реєстратора розрахункових операцій фіскальний номер НОМЕР_3, що підтверджується реєстраційним посвідченням (а.с. 14).

17.07.2018 ФОП ОСОБА_2 звернулась із заявою до Головного управління ДФС у Вінницькій області, в якій просила внести зміни до ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, у зв'язку зі зміною реєстратора розрахункових операцій фіскальний номер заводський номер КФ00000219 з 17.07.2018 (а.с. 47).

Посадовими особами ГУ ДФС у Вінницькій області 21.08.2018 на підставі наказу на проведення фактичної перевірки від 20.08.2018 № 5122 та направлень на проведення перевірки від 21.08.2018 № 2108, 2109 проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_2 за адресою: м. Вінниця, вул. Стельмаха, 51.

За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки № 72/40/, в якому зафіксовано факт роздрібної торгівлі ФОП ОСОБА_2 алкогольними напоями через реєстратор розрахункових операцій не зазначений у ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 017455 від 11.01.2018, термін дії ліцензії з 01.02.2018 до 01.02.2019 в період з 09.02.2018 по 16.07.2018 включно.

Внесення РРО Ескеліо DP-15, фіскальний номер заводський номер КФ00000219 в ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 017455 від 11.01.2018, термін дії ліцензії з 01.02.2018 по 01.02.2019 здійснено на підставі заяви СГ ФОП ОСОБА_2 поданої до ГУ ДФС у Вінницькій області від 17.07.2018 № 9839/10. В заяві платник вказала, що РРО Ескеліо DP-15, фіскальний номер , заводський номер КФ00000219 вносить в ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 017455 з 17.07.2018.

На підставі висновків акту перевірки прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 10.09.2018 №72/40/, яким до позивача згідно з абз. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 395137 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями через РРО не зазначений у ліцензії.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог законодавства позивач своєчасно не звернулась до контролюючого органу із заявою про внесення змін до ліцензії щодо реєстратора розрахункових операцій та в період з 09.02.2018 по 16.07.2018 здійснювала роздрібну торгівлю алкогольними напоями через реєстратор розрахункових операцій не зазначений у ліцензії. При цьому, чинним законодавством не передбачено звільнення від відповідальності суб'єктів господарювання за порушення законодавства про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів у разі самостійного виявлення та усунення таких порушень суб'єктами господарювання.

Колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" імпорт, експорт і оптова торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами можуть здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензій.

Згідно ч. 33 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" у разі зміни відомостей, зазначених у виданій суб'єкту господарювання ліцензії (за винятком змін, пов'язаних з реорганізацією суб'єкта господарювання та/або зміною типу акціонерного товариства), орган, який видав ліцензію, на підставі заяви суб'єкта господарювання протягом трьох робочих днів видає суб'єкту господарювання ліцензію, оформлену на новому бланку з урахуванням змін.

Положеннями ч. 1 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

За приписами абз. 7 ч. 2 ст. 17 вказаного Закону до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: роздрібної торгівлі алкогольними напоями через електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій) не зазначений у ліцензії - 200 відсотків вартості реалізованої через такий контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій) продукції, але не менше 10000 гривень.

Даючи правову оцінку доводам апелянта щодо протиправності винесення рішення про застосування фінансових санкцій, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

З матеріалів справи слідує, що позивачем здійснено заміну реєстратора розрахункових операцій 09.02.2018, про що свідчать акт №АР-0000160 введення в експлуатацію реєстратора розрахункових операцій, довідка про опломбування реєстратора розрахункових операцій та реєстраційне посвідчення № , що вказує на добросовісність дій позивача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що разом із квитанціями по оплаті за ліцензію в період з 01.02.2018 по 01.05.2018 та з 01.05.2018 по 01.08.2018 позивач надавала заяви, в яких зазначала саме РРО фіскальний номер заводський номер КФ00000219 і вказана обставина не заперечується сторонами по справі.

При цьому, контролюючий орган не здійснював перевірки відомостей, які зазначені у вказаних заявах. Така пасивна поведінка з боку контролюючого органу призвела до збільшення розміру штрафу, передбаченого абз. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" сума якого фактично зростала щодня, починаючи з 09.02.2018 і по 16.07.2018.

Натомість, самостійно виявивши факт не внесення РРО фіскальний номер заводський номер КФ00000219 до ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, 17.07.2018 ФОП ОСОБА_2 звернулася із відповідною заявою до Головного управління ДФС у Вінницькій області, що мало наслідком для останньої проведення відповідачем фактичної перевірки.

Згідно з п. 75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (п. 75.1.3 ст.75 Податкового кодексу України ).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що отримавши від позивача відомості про не внесення РРО до ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, відповідач ініціював проведення фактичної перевірки з метою формальної констатації факту виявлення вказаного правопорушення.

Відповідно до п. п. 2 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

В контексті розгляду даної справи колегія суддів приходить до переконання, що оскільки вказане правопорушення не було виявлено безпосередньо контролюючим органом в рамках перевірки дотримання норм законодавства з питань регулювання порядку здійснення позивачем розрахункових операцій, як про це безпідставно зазначено в акті фактичної перевірки № 72/40/, то реалізація відповідачем повноваження у формі винесення рішення про застосування фінансових санкцій через дії позивача по усуненню допущеного порушення відбулася всупереч меті, з якою таке повноваження надано.

Більше того, представник відповідача в судовому засіданні визнала ту обставини, що ситуація, яка виникла в межах розгляду даної справи, коли особа самостійно звертається за усуненням порушення, нормами Податкового кодексу України не врегульована.

Тобто, за наявності відповідної прогалини в законодавстві, відповідачем накладено на позивача штраф у розмірі 395137 грн., що на переконання колегії суддів вказує на недотримання відповідачем принципу необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це таке рішення, як це передбаченого п. 8 ч. 2 ст. 2 КАС України.

Положення ст. 4 Податкового кодексу України закріплюють низку принципів, які повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов'язок сплати податку. Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 Податкового кодексу України).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що вирішення спору у цій справі має відбуватися на користь платника податків, яке обумовлено як прогалиною у нормативному регулюванні вказаних правовідносин, так і положеннями податкового принципу презумпції правомірності платника податків.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05 листопада 2018 року.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено обставини справи та не надано належної оцінки підставам винесення оскаржуваного рішення про застосування фінансових санкцій, що вказує на обґрунтованість доводів апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права при винесенні судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Положеннями ч. 6 ст. 139 КАС України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що відповідно до квитанції від 16.11.2018 № 0.0..1 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3951,37 грн. за подання адміністративного позову та відповідно до квитанції від 01.03.2019 №0.0..1- у розмірі 5940 грн. за подання апеляційної скарги, зазначені судові витрати у сумі 9891,37 грн. мають бути компенсовані позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 січня 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій №72/40/ від 10.09.2018, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 застосовано фінансову санкцію в розмірі 395137 грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 9891 (дев'ять тисяч вісімсот дев'яносто одну) грн. 37 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 квітня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.