Справа № 460/549/19
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2019 року м. Рівне №460/549/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинення певних дій.

У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними дії Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмов від 15.02.2019 та від 04.03.2019 у перерахунку позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці з 80% до 90% суддівської винагороди; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового утримання судді у відставці у розмірі 84% суддівської винагороди з 15.05.2013 по 05.08.2018 та у розмірі 90% суддівської винагороди з 05.08.2018.

Заяви по суті спору.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що стаж, який дає йому право на відставку як судді, складає 22 роки 7 місяців 8 днів. Проте, при призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці органом Пенсійного фонду України був зарахований лише стаж позивача на посаді судді 20 років 2 місяці 7 днів та, відповідно, йому призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80%. При обрахунку стажу роботи позивача відповідачем не зараховано до стажу роботи судді, що дає право позивачу на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період строкової військової служби 1 рік 11 місяців 13 днів, та періоди роботи на посаді народного судді - 5 місяців 14 днів, що складає 84 % від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді. Крім того, з 05.08.2018 ОСОБА_1 набув право на перерахунок його грошового забезпечення шляхом зарахування частини роботи (професійної діяльності) адвокатом (2 роки), що складає 90% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді. Таким чином, розмір довічного утримання, яке виплачується позивачу відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повинно складати 84%, а з 05.08.2018 - 90% грошового утримання судді. З огляду на наведене, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, де вказано, що на момент виходу позивача у відставку зарахування періоду військової строкової служби та роботи на посаді народного судді до стажу роботи на посаді судді не передбачалося законодавством України. Крім того, з трудової книжки не вбачається, що позивач працював саме адвокатом, А отже, підстави для проведення перерахунку розміру довічного грошового утримання відсутні. Таким чином, відповідач діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством України. На підставі вищенаведеного, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач подав відповідь на відзив, де наголосив, що відповідачем не спростовані аргументи, наведені ОСОБА_1 у позовній заяві. Крім того, позивач звернувся до відповідача із заявами про перерахунок йому довічного грошового утримання. Тому, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 18.03.2019 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до вимог статті 263 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

В період з 02.03.1993 по 07.08.2013 ОСОБА_1 працював на посаді голови Корецького районного суду Рівненської області (а.с.11).

На підставі Постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 18.04.2013 №215-ІV позивача звільнено з посади судді Корецького районного суду Рівненської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Корецького районного суду Рівненської області від 07.08.2013 №4-К позивача відраховано зі штату Корецького районного суду Рівненської області з посади судді у зв'язку із звільненням у відставку з 07.05.2013.

ОСОБА_1 з 30.11.2007 перебуває на обліку у Корецькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області та отримує пенсію за віком.

З 2013 року, на підставі заяви (а.с.47), позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% суддівської винагороди.

09 січня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії, врахувавши при цьому, крім стажу роботи на посаді голови Корецького районного суду Рівненської області 20 років 2 місяці 7 днів, ще й періоди його військової служби - 1 рік 11 місяців 13 днів, та виконання обов'язків народного судді - 5 місяців 14 днів (з.б.а.с.40).

Однак, листом Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 15.02.2019 №311/08 заяву позивача залишено без задоволення, оскільки Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено врахування роботи на посадах прокурорів та помічників прокурорів, слідчих, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право судді у відставці на одержання щомісячного довічного грошового утримання (а.с.15).

19 лютого 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії, врахувавши при цьому період роботи адвокатом (а.с.40).

Однак, листом Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 04.03.2019 №406/08 заяву позивача залишено без задоволення, оскільки підстав для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до частини 2 статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ немає (а.с.12-13).

Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Організацію судової влади, судоустрій і статус суддів в Україні визначають Конституція України та Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).

Згідно з частиною першою статті 69 Закону №1402-VIII, на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п'яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п'ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою.

Частиною шостою статті 69 Закону №1402-VIII передбачено, що для цілей цього Закону вважається:

1) вищою юридичною освітою - вища юридична освіта ступеня магістра (або прирівняна до неї вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста), здобута в Україні, а також вища юридична освіта відповідного ступеня, здобута в іноземних державах та визнана в Україні в установленому законом порядку;

2) стажем професійної діяльності у сфері права - стаж професійної діяльності особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти;

3) науковим ступенем - науковий ступінь у сфері права, здобутий у вищому навчальному закладі (університеті, академії чи інституті, крім вищих військових навчальних закладів) чи науковій установі України або аналогічному вищому навчальному закладі чи науковій установі іноземної держави. Науковий ступінь, здобутий у вищому навчальному закладі чи науковій установі іноземної держави, повинен бути визнаний в Україні в установленому законодавством порядку;

4) стажем наукової роботи - стаж професійної діяльності у сфері права на посадах наукових (науково-педагогічних) працівників у вищому навчальному закладі (університеті, академії чи інституті, крім вищих військових навчальних закладів) чи науковій установі України або аналогічному вищому навчальному закладі чи науковій установі іноземної держави.

Відповідно до частини першої статті 137 Закону №1402-VIII, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Разом з тим, 05.08.2018, на підставі Закону України "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 12.07.2018 №2509-VIII, статтю 137 Закону №1402-VIII доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом 4 пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На момент звільнення ОСОБА_1 у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VІ (далі - Закон №2453-VІ).

За правилами частини першої статті 109 Закону №2453-VI (в редакції діючій на час подання позивачем заяви про відставку), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

В свою чергу, відповідно до положень частини першої статті 131 Закону №2453-VI (в редакції діючій на час подання позивачем заяви про відставку), до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Згідно з пунктом 11 «Перехідні положення» Закону №2453-VI, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" від 15.12.1992 №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

В частині четвертій статті 43 Закону №2862-ХІІ передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII, час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У відповідності до статті 1 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" від 10.07.1995 №594/95 передбачено зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку, крім стажу трудової діяльності, визначеної в частині четвертій статті 43 Закону України "Про статус суддів" половини строку навчання на денному відділенні у вищих юридичних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Також, відповідно до Указів Президента України №584/95 від 10.07.1995 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та №1061/2002 від 25.11.2002 "Про внесення змін до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584", до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

Таким чином, суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону №2453-VI та на момент роботи позивачем суддею районного суду, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, календарний період проходження строкової служби та роботи на посадах прокурорів, а також половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.02.2018 у справі №127/20301/17, від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 20.03.2018 у справі № 520/5814/17, від 22.03.2018 у справі №520/5412/17, від 22.05.2018 у справі №490/1719/17, від 17.10.2018 у справі № 140/263/17, від 09.11.2018 у справі №751/11448/16-а, від 20.12.2018 у справі №751/7138/17, які є обов'язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Так, судом встановлено, що в період з 09.12.1967 по 22.11.1969 ОСОБА_1 проходив військову службу в Радянській армії (а.с.10), що становить 1 рік 11 місяців 13 днів.

У період з 16.10.1978 по 01.08.1985 ОСОБА_1 працював інструктором Виконкому Корецької районної Ради депутатів трудящих (а.с.42-45).

Крім того, у періоди з 16.08.1982 по 11.09.1982, з 18.07.1983 по 13.08.1983, з 08.10.1984 по 08.11.1984, з 04.01.1985 по 01.02.1985 та з 25.03.1985 по 19.04.1985 на ОСОБА_1 покладалися обов'язки народного судді (а.с.30-35), що становить 5 місяців 14 днів.

У період з 19.08.1985 по 01.03.1993 ОСОБА_1 працював членом Рівненської обласної колегії адвокатів (а.с.11), що становить 7 років 4 місяці 14 днів.

Відтак, призначення позивача на посаду судді вперше відбулося 16.08.1982.

У період з 26.06.1981 до 01.12.1989 організацію судової влади, судоустрій і статус суддів, було врегульовано Законом Української РСР "Про судоустрій Української РСР" від 05.06.1981 №2022-X (далі - Закон №2022-X), який не встановлював жодних вимог щодо стажу роботи кандидатів у судді і народних засідателів при обранні на посаду вперше.

Згідно зі статтею 55 Закону №2022-X, суддею і народним засідателем міг бути обраний кожний громадянин Української РСР, який досяг на день виборів 25 років.

Таким чином, суддя, якого було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом №2022-X на день його призначення, стаж рахується з дня обрання на посаду судді.

Крім того, на час обрання позивача на посаду судді Корецького районного суду Рівненської області в березні 1993 року, діяли вимоги, визначені частиною першою статті 7 Закону №2862-ХІІ, згідно з якою право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Таким чином, з урахуванням наведеного, право на зарахування стажу роботи в галузі права два роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом №2862-XII на день їх обрання.

Водночас, будь-яких обмежень щодо дії абзацу 4 пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII в часі Законом №1402-VIІІ не встановлено.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011, від 20.12.2016 №7-рп/2016 зазначає, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто, набуте право не може бути скасоване, звужене.

Відтак, положення частини першої статті 58 Конституції України слід розуміти більш ширше. Тобто не лише в межах деліктоздатності особи, а в її правосуб'єктності вцілому.

З огляду на викладене, у позивача виникло право на зарахування до стажу роботи на посаді судді також військової служби 1 рік 11 місяців 13 днів, стаж роботи народним суддею 5 місяців 18 днів та частину стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) адвокатом з 19.08.1985 по 01.03.1993 (7 років 4 місяці 14 днів), що передував призначенню на посаду судді районного суду.

При цьому, передбачені частиною другою статті 137 Закону №1402-VIІІ положення щодо зарахування (перерахунок) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді, здійснюється з дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 12.07.2018 №2509-VIII, тобто з 05.08.2018.

Дана позиція суду, узгоджується з позицією Вищої ради правосуддя, Верховного Суду, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Ради суддів України, Державної судової адміністрації України, Національної школи суддів України, викладеної в спільному листі від 05.11.2018 №41783/0/9-18, №2664/0/2-18, №01-6757/18, №9рс-1112/18, №1-22433/18, №02/3878 «Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді», адресованого вісім апеляційним та місцевим судам.

Як свідчать матеріали адміністративної справи, для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 органом Пенсійного фонду України був зарахований лише стаж позивача на посаді судді 20 років 2 місяці 7 днів та, відповідно, йому призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80%.

Разом з тим, при призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання відповідач не зарахував календарний період проходження військової служби, періоди роботи народного судді та професійної діяльності адвокатом.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

22 травня 2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким "…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна /юридична або фактична/ ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 №192-VIII, а саме, "щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 % заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Відповідно до статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM " № 44277/98). У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY» № 71916/01, 71917/01 та 10260/02). У пункті 52 рішення у справі «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Скордіно проти Італії" («Scordino v. Italy» № 36813/97).

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач, визначаючи щомісячне довічне утримання судді в розмірі 80% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, не зарахував до стажу роботи судді, що дає право позивачу на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період строкової військової служби з 09.12.1967 по 22.11.1969 - 1 рік 11 місяців 13 днів, та періодів з 16.08.1982 по 11.09.1982, з 18.07.1983 по 13.08.1983, з 08.10.1984 по 08.11.1984, з 04.01.1985 по 01.02.1985, з 25.03.1985 по 19.04.1985 роботи на посаді народного судді - 5 місяців 14 днів, діяв протиправно, оскільки на момент звільнення позивача у відставку стаж його роботи складав 22 роки 7 місяців 8 днів, що складає 84 % від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді. Відтак, відповідач повинен був призначити щомісячне довічне грошове довічне утримання судді у відставці в розмірі 84 % від заробітку працюючого судді на відповідній посаді з моменту звернення до пенсійного фонду, однак це не було виконано відповідачем на момент звернення позивача.

Крім того, з 05.08.2018, у зв'язку із внесенням змін до Закону №1402-VIІІ щодо зарахування (перерахунок) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), ОСОБА_1 набув право на перерахунок його грошового забезпечення шляхом зарахування 2 років роботи (професійної діяльності) адвокатом, яку він здійснював з 19.08.1985 по 01.03.1993, а тому стаж його роботи із вказаної дати становить 24 роки 7 місяців 8 днів, що складає 90% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи положення частини першої статті 139 КАС України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом, позивачем сплачена сума судового збору у сумі 768 грн. 40 коп., згідно з квитанцією від 12.03.2019 №16, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у сумі 768,40грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (вулиця АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (вулиця Старомонастирська, 8, місто Корець, Рівненська область, 34700; ) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинення певних дій - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі з 80% до 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов'язати Корецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити перерахунок та виплату грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 84% суддівської винагороди з 15.05.2013 по 04.08.2018 та у розмірі 90% суддівської винагороди з 05.08.2018.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області код () судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 17 квітня 2019 року.

Суддя Недашківська К.М.