Справа № 820/5084/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 р.Справа № 820/5084/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

представник відповідача НікішинаЮ.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської медичної академії післядипломної освіти на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., м. Харків, повний текст складено 03.12.18 року по справі № 820/5084/18

за позовом Харківської медичної академії післядипломної освіти

до Головного управління Держпраці у Харківській області

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківська медична академія післядипломної освіти, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області, в якому просив суд: скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХК0339/30НП/АВ/П/ПТ/ІП-ФС від 14.06.2018 р., видану Головним управлінням Держпраці у Харківській області Державної служби України з питань праці.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2018 року в задоволенні адміністративного позову Харківської медичної академії післядипломної освіти відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, а саме: ст.ст. 43, 47, 116, 117 КЗпП, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що з боку академії порушень положень ст. 43 КЗпП, ст. 47 КЗпП, ч. 1 ст. 116 КЗпП не вчинялось.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності представника позивача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 07.05.2018 року по 31.05.2018 року інспектором Ващенко Т.М. (службове посвідчення №303) проведено інспекційне відвідування Харківської медичної академії післядипломної освіти, за адресою: 61176, Харківська область, Немишлянський район, м. Харків, вул. Амосова, буд. 58.

Підставою для проведення інспекційного заходу є наказ від 03.05.2018 року №01.01-07/401 (а.с. 74), направлення на проведення інспекційного відвідування № 01.01-94/02.04/768 від 03.05.2018р. (а.с. 75), яке отримано позивачем. Зазначений вище наказ видано в зв'язку із зверненням гр. ОСОБА_2 від 13.02.2018р., від 23.03.2018 року до Головного управління Держпраці в Харківській області (а.с. 71-72, 73 зі зворотного боку), який перебував у трудових відносинах з позивачем, в якому він зазначив про порушення ним своїх трудових прав.

31 травня 2018 року відповідачем складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ХК0339/303/НП/АВ (а.с. 17-54), яким зафіксовано порушення: ст. 43 КЗпП, ст. 47 КЗпП, ч. 1 ст. 116 КЗпП.

Не погодившись з висновками акту перевірки позивач 08.06.2018 року подав на них свої заперечення вих.№01-10/945 до Головного управління Держпраці у Харківській області (а.с. 55-56).

На підставі розгляду акту інспекційного відвідування відповідачем складено припис №ХК0339/303/НП/АВ/П від 31.05.2018 року, яким зобов'язано ректора Харківської медичної академії післядипломної освіти Хвисюка О.М. усунути порушення зафіксовані в акті інспекційного відвідування до 30.06.2018 року (а.с.76-77).

14 червня 2018 року відповідачем на підставі акту інспекційного відвідування № ХК0339/303/НП/АВ від 31 травня 2018 року прийнято постанову про накладення штрафу, відповідно до якої до позивача застосовано штраф в розмірі 3723 грн., яка отримана уповноваженою особою позивача 14.06.2018 року (а.с. 11-13).

Непогодившись із зазначеною постановою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідач, при прийнятті оскаржуваної постанови, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 року, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Пунктом 7 вказаного Положення встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до Положення про Головне управління Держпраці у Харківській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці № 75 від 22.06.2017 року (далі по тексту - Положення), Головне управління Держпраці у Харківській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Підпунктом 5 пункту 4 Положення встановлено, що Головне управління Держпраці у Харківській області здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно з ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі по тесту - КЗпП) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року (далі по тексту - Порядок № 295) визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).

Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Згідно до ч. 4 ст. 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі по тексту - Закон № 877) заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Відповідно до ч. 5 ст. 2 Закону № 877 зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Статтею 265 КЗпП України передбачена відповідальність за порушення законодавства про працю.

Відповідно до абз.8 ч. 2 ст. 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17 липня 2013 року (далі по тексту - Порядок №509) визначає механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення".

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 однією з підстав для накладення штрафів є акт про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Отже, підставою для накладення штрафів є виявлені під час перевірки суб'єкта господарювання порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення зафіксовані в акті перевірки.

Щодо встановлених відповідачем порушень позивачем ч. 1 ст. 43, ст. 47, ст. 116 КЗпП, колегія суддів зазначає наступне.

За правилами положень ст. 43 Кодексу законів про працю України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що відповідно до наказу від 16.04.2018 року №60-к у зв'язку з ліквідацією структурного підрозділу ХМАПО - ННІС ХМАПО на підставі наказу №478-з від 30.11.2017 року, наказу №480-з від 30.11.2017 року та наказу №51-з від року гр. ОСОБА_2 звільнено з посади директора ННІС 16.04.2018 року за п.1 ст. 40 КЗпП України з виплатою компенсації за 21 к.д. невикористаної відпустки та вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку згідно ст. 44 КЗпП України. Крім того, наказом передбачено провести нарахування та виплату ОСОБА_2 середнього заробітку за період з 17.04.2018 року по 20.04.2018 року (термін виплати заробітної плати за Колективною угодою) за період затримки виплати сум, які виплачуються при звільненні та дні фактичного розрахунку згідно ст. 116, 117 КЗпП України.

Тобто, розірвання трудового договору з гр. ОСОБА_2 за п. 1 ст. 40 КЗпП було проведено без попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, відтак позивачем порушено приписи ст. 43 Кодексу законів про працю України. Доказів, які б спростовували вказане, матеріали справи не містять. Відсутність згоди підтверджується не проставленням відмітки про згоду первинної профспілкової організації про звільнення ОСОБА_2 на наказі про звільнення останнього.

Колегія суддів вважає хибними посилання скаржника на лист №12-10/1832 від 28.11.2017 року, як на доказ щодо погодження з профспілковим комітетом вивільнення працівників у зв'язку з ліквідацією структурного підрозділу ХМАПО - ННІС ХМАПО, з огляду на наступне.

Так, відповідно до змісту листа №12-10/1832 від 28.11.2017 року, «адміністрація Харківської медичної академії післядипломної освіти (далі ХМАПО) повідомляє профспілковий комітет ХМАПО, Голову Профспілкового комітету ХМАПО Рогову О.Г., що 20 листопада 2017 року відбулися збори трудових колективів кафедри стоматологічного профілю ХМАПО, де серед інших обговорювалося питання щодо доцільності подальшої діяльності Навчально-наукового інституту стоматології ХМАПО. За результатами таємного голосування було вирішено клопотати перед ректором ХМАПО про припинення діяльності Навчально-наукового інституту стоматології ХМАПО. До порядку денного засідання Вченої ради ХМАПО, що відбудеться 30 листопада 2017 року, включено питання «Обговорення ситуації щодо доцільності подальшої роботи структурного підрозділу ХМАПО - Навчально-наукового інституту стоматології ХМАПО» /а.с. 9/.

Виходячи зі змісту вищезазначеного листа, питання погодження щодо вивільнення працівників у зв'язку з ліквідацією структурного підрозділу ХМАПО - ННІС ХМАПО відсутнє.

Відносно посилання скаржника на лист б/н до ректора ХМАПО проф. Хвисюка О.М., колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту вказаного листа вбачається, що в ньому йдеться про «колективне звернення співробітників колективу ННІС та ЩЛХ ХМАПО та співробітників ортопедичної стоматології та ортодонтії дорослих; про активну участь співробітників кафедри ортопедичної стоматології та ортодонтії дорослих у ремонті та облаштуванні приміщень ННІС та ЩЛХ» /а.с10/.

Тобто, питання щодо погодження відносно вивільнення працівників у зв'язку, з ліквідацією структурного підрозділу ХМАПО-ННІС ХМАПО не підіймалось.

Колегія суддів також вважає необгрунтованими посилання скаржника на ч. 1 ст. 43 КЗпП України, а саме на те, що зазначена стаття передбачає, що згода профспілки не є обов 'язковою у разі ліквідації підприємства або його структурного підрозділу, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку ліквідується саме структурний підрозділ ХМАПО - ННІС ХМАПО, а не підприємство в цілому.

Відповідно до приписів ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

У разі мобілізації власника - фізичної особи свої обов'язки, визначені цією статтею, він повинен виконати протягом місяця після своєї демобілізації без застосування санкцій та штрафів.

Відповідно до приписів ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Колегія суддів зазначає, що статтею 116 КЗпП України не передбачено жодних альтернативних дій чи виключень по відношенню до бюджетних установ.

Як встановлено судом, з наказом про звільнення №60-к від 16.04.2018 року гр. ОСОБА_2 був ознайомлений лише 25.04.2018 року, про що свідчить його підпис у наказі (а.с. 81).

Як пояснив позивач у своїх письмових запереченнях на відзив відповідача, 16.04.2018р. ректором ХМАПО було видано розпорядження №20 про термінове прибуття до адміністрації ХМАПО ОСОБА_2 для ознайомлення з наказом та отримання трудової книжки (а.с. 149).

Згідно зі службовою запискою фахівця відділу кадрів ОСОБА_6 від 16.04.2018р., вона зателефонувала до ОСОБА_2 за номером НОМЕР_1 , оголосила йому розпорядження, але він повідомив що не прийде (а. с.147).

За підписом ректора ХМ.АПО складено пропозицію щодо подальшого проходження роботи гр. ОСОБА_2 в ХМАПО на посаді професора кафедри ортодонтичної стоматології та ортодонтії дорослих (а.с. 148).

17.04.2017р., складені доповідні записки працівників відділу кадрів ХМАПРО, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, акт про те що ОСОБА_2 прийшов до відділу кадрів, але отримувати копію наказу про звільнення, трудову книжку, підписати особисту картку працівника форми П-2, інші розрахункові документи та підписувати їх відмовився (а.с.142-144).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв до уваги посилання позивача на той факт, що позивач намагався вручити гр. ОСОБА_2 копію наказу про звільнення, трудову книжку, інші розрахункові документи, про що працівниками складено акт (а.с. 140), оскільки при складанні даного акту гр. ОСОБА_2 не був присутній.

Крім того, згідно табелю обліку використання робочого часу за квітень 2018 року судом встановлено, що гр. ОСОБА_2 16.04.2018 року був присутній на роботі, відтак позивач не був позбавлений можливості у відповідності до приписів ст. 47, 116 Кодексу законів про працю ознайомити його з копією наказу про звільнення, видати на руки належним чином оформлену трудову книжку, а також провести з працівником всі необхідні виплати при звільненні.

Судом встановлено, що належні гр. ОСОБА_2 виплати при звільнені перераховані позивачем 20.04.2018 року, згідно наданих виписки по рахунку та списку перерахувань в банк №063 (а.с. 79), що свідчить про порушення позивачем норми закону про здійснення розрахунку із звільненим працівником безпосередньо у день його звільнення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірними та обгрунтованими винсновки суду першої інстанції про те, що у даному випадку позивачем не були дотримані вимоги чинного законодавства про працю стосовно: отримання попередньої згоди профспілкової організації на звільнення, видачі гр. ОСОБА_2 копії наказу про звільнення, належно оформленої трудової книжки, а також проведення виплат підприємством всіх сум, що належать звільненому працівнику в день звільнення, а тому є необґрунтованими доводи позивача щодо правомірності вчинених ним дій при звільненні гр. ОСОБА_2, які не спростовують факту допущеного ним та встановленого фахівцем відповідача порушення Харківською медичною академією післядипломної освіти Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відповідач належними доказами довів правомірність винесеної постанови №ХК0339/30НП/АВ/П/ПТ/ІП-ФС від 14.06.2018 р.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2018 року по справі 820/5084/18 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської медичної академії післядипломної освіти залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2018 року по справі № 820/5084/18 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 18.04.2019 року