Справа № 2140/1675/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 2140/1675/18

Категорія: 3.1.3Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф. Час і місце ухвалення: 12:05, 13.11.2018р., м. Херсон
Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Бітова А.І.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Білозерського районного відділу Державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення , зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Білозерського районного відділу Державної міграційної служби України в Херсонській області про:

- визнання протиправним та скасування рішення від 04.08.2018р. №9 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, яким ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянину В'єтнаму відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію»;

- зобов'язання відповідача повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про імміграцію в Україну.

Позов обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 знаходиться законно на території України, є чоловіком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає на території України на підставі посвідки на постійне проживання, а також є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який є громадянином України. На підставі ст.4 Закону України «Про імміграцію» позивач має право на отримання дозволу на імміграцію в Україну, у зв'язку з чим 30.01.2018р. звернувся з відповідною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області. Рішенням №9 від 04.08.2018р. Білозерським районним відділом Державної міграційної служби України в Херсонській області ОСОБА_1 відмовлено в наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію». Таку відмову позивач вважає незаконною, так як висновки міграційного органу про надання ним недостовірної інформації щодо місця свого проживання є недоведеними належними доказами.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом норм матеріального і процесуального права та не повне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 13.11.2018р. з прийняттям нового судового рішення - про задоволення позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції прийняв до уваги лист Управління СБУ у Херсонській області від 04.07.2018р. згідно якого під час подачі ОСОБА_1 заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну заявником було вказано свідомо неправдиві відомості, що стосуються адреси його проживання на території Херсонської області. При цьому, судом залишено поза увагою заяву ОСОБА_4., власника будинку за адресою: АДРЕСА_1, в якій зазначено, що позивач дійсно проживає за вказаною адресою.

Також, апелянт посилається на те, що жодна норма Закону України «Про імміграцію» та постанови КМУ від 26.12.2002р. №1983 «Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень» не містить вимог щодо відмови заявникам у разі надходження негативних рекомендацій Регіональних органів Служби Безпеки України, Укрбюро Інтерполу або Держприкордонслужби.

Посилається апелянт і на те, що у спірному рішенні відповідачем не зазначено, яким чином знаходження позивача на території України не буде сприяти захисту національної, громадської безпеки, запобігати правопорушенням чи злочинам.

Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області подало письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 30.01.2018р. громадянин В'єтнаму ОСОБА_1 звернувся із заявою до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», як особі, яка є батьком громадянина України - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3

У вказаній заяві, серед іншого, місцем проживання в Україні ОСОБА_1 зазначив: АДРЕСА_1.

07.02.2018р. Управлінням ДМС в Херсонській області направлено запити до сектору міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП України в Херсонській області, Держприкордонслужби України, УСБУ у Херсонській області щодо перевірки наявності або відсутності підстав для отримання дозволу на імміграцію в Україну громадянином В'єтнаму ОСОБА_1.

14.06.2018р. Управлінням ДМС в Херсонській області повторно направлено запит до Управління СБУ в Херсонській області.

06.07.2018р. до Управлінням ДМС в Херсонській області від Управління СБУ в Херсонській області надійшов лист від 04.07.2018р. №22/20/646-2072, в якому зазначено, що під час подачі заяви про надання дозволу на імміграцію ОСОБА_1 зазначено свідомо неправдиві відомості щодо адреси його проживання на території Херсонської області. У зв'язку з цим, Управління СБУ в Херсонській області вказало про доцільність відмови в наданні громадянину В'єтнаму ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію».

Листом від 25.07.2018р. Управління ДМС в Херсонській області направило на адресу Білозерського районного відділу Державної міграційної служби України в Херсонській області відповіді на надіслані запити стосовно громадянина Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_1 з регіональних органів СБУ, сектору міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП України в Херсонській області та Держприкордонслужби для прийняття у термін до 06.08.2018р. відповідного рішення щодо імміграції заявника в Україну. Також, зазначено, що для прийняття об'єктивного рішення необхідно здійснити перевірку разом з працівниками ГУНП місця проживання іноземного громадянина, вказаного в заяві про надання дозволу на імміграцію.

04.08.2018р. завідувачем Білозерського районного відділу Державної міграційної служби України в Херсонській області затверджено висновок про припинення розгляду матеріалів щодо отримання дозволу на імміграцію в Україну громадянином Вєтнаму ОСОБА_1, в якому зазначено про доцільність відмовити позивачу в наданні дозволу на імміграцію в Україну.

У вказаному висновку зазначено, що перевіркою за місцем проживання (АДРЕСА_1) встановлено, що громадянин Вєтнаму ОСОБА_1 не проживає за вказаною ним адресою, про що складено відповідний акт спільно з працівниками нацполіції, Музиківської об'єднаної територіальної громади та сусідів.

Рішенням Білозерського районного відділу ДМС України в Херсонській області №9 від 04.08.2018р. громадянину В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію».

Не погоджуючись з правомірністю вказаного рішення ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, дійшов висновку про обґрунтованість доводів відповідача про зазначення позивачем у поданій ним 31.01.2018р. заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну свідомо неправдивої інформацію щодо місця свого проживання, що є підставою для відмови у наданні відповідного дозволу відповідно до п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію».

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства можуть на підставі Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови та порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України «Про імміграцію», а процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначає Порядок, який затверджений постановою Кабінетів Міністрів України від 26.12.2002р. №1983 (далі - Порядок №1983).

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Пунктом 1 частини 3 статті 4 Закону встановлено, що дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Як вбачається з матеріалів справи та учасниками справи не заперечується, ОСОБА_1 знаходиться законно на території України та є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який є громадянином України, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18.02.2015р. та довідкою №2/17 про реєстрацію особи громадянином України від 25.01.2017р.

Згідно п.2 ч.1 ст.9 Закону України «Про імміграцію» заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання. Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

Пунктом 14 Порядку №1983 передбачено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з'ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит. Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.

Відповідно до приписів п. 16 Порядку №1983 територіальні органи і підрозділи ДМС аналізують у місячний термін отриману від МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Таким чином, законодавством регламентовано повноваження органів Державної міграційної служби України здійснювати перевірку законності підстав надання дозволів на імміграцію в Україну та їх скасування у разі виявлення порушень при видачі таких дозволів.

На виконання вимог Порядку №1983 органом ДМС направлено запити до УСБУ в Херсонській області, Держприкордонслужби України та до сектору міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП України в Херсонській області щодо перевірки наявності чи відсутності підстав отримання дозволу на імміграцію в Україну позивачу.

Як зазначалось вище, 06.07.2018р. до міграційного органу надійшов лист УСБУ в Херсонській області від 04.07.2018р. №22/20/646-2072 про доцільність відмови громадянину В'єтнаму ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію», оскільки під час подання заяви до УДМС в Херсонській області надано неправдиві відомості щодо адреси свого фактичного місця проживання на території Херсонської області.

Колегія суддів вважає, що відповідач обґрунтовано звернув увагу на рекомендації Служби безпеки України стосовно надання дозволу на імміграцію позивачу, однак при прийнятті оскаржуваного рішення не здійснив усіх належних заходів, передбачених Порядком №1983.

Як вбачається зі змісту висновку головного спеціаліста Білозерського районного відділу Державної міграційної служби України в Херсонській області від 04.08.2018р. про необхідність відмови у наданні дозволу на імміграцію громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перевіркою за місцем проживання (АДРЕСА_1) встановлено, що громадянин Вєтнаму ОСОБА_1 не проживає за вказаною ним адресою, про що складено відповідний акт спільно з працівниками нацполіції, Музиківської об'єднаної територіальної громади та сусідів.

З вказаного слідує, відповідачем вчинялись дії, спрямовані на перевірку обставин, зазначених в листі УСБУ в Херсонській області від 04.07.2018р. № 22/20/646-2072.

Однак, при вирішенні спору судом першої інстанції не досліджено та не надано належної правової оцінки наявному в матеріалах справи акту обстеження від 03.08.2018р., на який міститься посилання у висновку від 04.08.2018р. про необхідність відмови у наданні дозволу на імміграцію громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зокрема, у вказаному акті, серед іншого, зазначено, що на час проведення обстеження позивача не виявлено за вказаною адресою, а зі слів сусідів громадянин В'єтнаму ОСОБА_1 за даною адресою не проживає з квітня місяця 2018 року.

Зазначене, на думку колегії суддів, дає обґрунтовані підстави для висновку, що вказаним актом підтверджено, що станом на дату звернення із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну (31.01.2018р.) позивач проживав за адресою: АДРЕСА_1.

Інші докази про не проживання ОСОБА_1 за адресою, зазначеною ним в заяві від 31.01.2018р. про надання дозволу на імміграцію в Україну, станом на дату її подання в органу ДМС були відсутні.

А відтак, відсутні підстави для висновку про зазначення особою в заяві про надання дозволу на імміграцію свідомо неправдивих відомостей, що є підставою для відмови у наданні дозволу у відповідності до п.4 ч.1 ст.10 Закону.

При вирішенні спору судом першої інстанції залишено поза увагою заяву ОСОБА_4 від 27.09.2018р., яка є власником житлового будинку по АДРЕСА_1, якою остання підтверджує факт проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою. У вказаній заяві, також, зазначено, що під час приїзду співробітників УСБУ в Херсонській області позивач був тимчасово відсутній за місцем проживання, однак власник будинку підтвердила факт його проживання, що було проігноровано співробітниками УСБУ в Херсонській області.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 власник будинку ОСОБА_4. підтвердила в поясненнях, відібраних головним спеціалістом відділу в справах іноземців УДМС в Херсонській області.

До суду апеляційної інстанції представником позивача надано також акт обстеження для встановлення факту проживання певний період громадянина В'єтнаму ОСОБА_1 від 04.03.2019р., затверджений головою Музиківської сільської ради Білозерського району Херсонської області, в якому зазначено, що позивач з січня 2018 року по теперішній час проживає в будинку АДРЕСА_1.

З урахуванням наведених вище норм права та встановлених обставин по справі, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що оскаржуване рішення від 04.08.2018р. №9 відповідач прийняв передчасно, а саме: без належного з'ясування вище зазначених обставин щодо надання позивачем даних про його місце проживання.

А відтак, спірне рішення відповідача підлягає скасуванню із зобов'язанням відповідача повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про імміграцію в Україну.

Оскільки судом першої інстанції не повно з'ясовано обставини справи та постановлено судове рішення з не правильним застосуванням норм матеріального права, тому, відповідно до ст.317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції задовольняє таку скаргу, скасовує рішення суду від 13.11.2018р. з прийняттям нового судового рішення - про задоволення позову ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Білозерського районного відділу Державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 04.08.2018р. №9 начальника Білозерського районного відділу Державної міграційної служби України в Херсонській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянину В'єтнаму.

Зобов'язати Білозерський районний відділ Державної міграційної служби України в Херсонській області повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 15 квітня 2019 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук'янчук

Судді: А.І. Бітов

І.Г. Ступакова