Справа № 1840/3707/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Шаповал М.М.

17 квітня 2019 р.Справа № 1840/3707/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Калитки О. М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання - Ковальчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційними скаргами Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, «NIBULON S.A.» на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТУЛИГОЛОВЕ» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними, -

В с т а н о в и л а:

01.10.2018 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «ТУЛИГОЛОВЕ» (подалі - ТОВ «ТУЛИГОЛОВЕ», підприємство) звернувся до суду з позовом, яким просить визнати протиправними дії службової особи відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України старшого державного виконавця Сіренко С.В. (подалі - державний виконавець) щодо вимог надання інформації, викладеної у запиті № 55583162/20.1-4/23 від 03.09.2018 року.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що державний виконавець виходить за межі наданих йому Державою та Законом прав та зловживає ними, оскільки ст. 18 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (подалі - Закон № 1404-VIII в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) встановлено виключно право державного виконавця, проте не встановлено способи отримання такої інформації, які уточнено іншими нормами права, а саме: ч. 5 ст. 19, ч. 5 ст. 24, ч. 2 ст. 36 цього Закону, Порядком надання інформації Державною фіскальною службою України на запити органі державної виконавчої служби та приватних виконавців.

Заперечуючи проти вимог підприємства, у відзиві на позов відповідач зазначає, що станом на 0-3.09.2018 року в порядку, передбаченому ст. 54 Закону № 1404-VIII, державний виконавець отримав від Державної фіскальної служби України і від стягувача інформацію, яка свідчила про можливе виникнення і існування у позивача дебіторської заборгованості перед боржником, але ним не було отримано документального підтвердження такої інформації ані від органів доходів і зборів, ані ні від боржника, що викликало потребу у виявленні дебіторської заборгованості боржника у виконавчому провадженні з використанням процесуальних прав і повноважень, передбачених ст.ст. 13, 18, 53 Закону № 1404-VIII.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 року адміністративний позов ТОВ «ТУЛИГОЛОВЕ» задоволений у повному обсязі.

Судове рішення вмотивовано тим, що суду не надано доказів того, що позивач є стороною виконавчого провадження або особою, яка залучається до проведення виконавчих дій. Положення п. 21 ч. 3 ст. 18, ч. 5 ст. 18, ст. 54 Закону № 1404-VIII, Порядку надання інформації Державною фіскальною службою України на запити органі державної виконавчої служби та приватних виконавців передбачено право державного виконавця отримувати необхідну йому інформацію щодо майна, рахунків, доходи та кошти боржника (у тому числі конфіденційну) лише у вищезазначених органів, а не від будь-яких інших осіб. Законом № 1404-VIII не передбачено обов'язок позивача, який не є стороною виконавчого провадження, або особою, яка залучається до виконавчих дій, надавати таку інформацію.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач, посилаючись фактично на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить його скасувати та прийняти нове про відмову у задоволені вимог ТОВ «ТУЛИГОЛОВЕ».

Скаржник зазначає, що судом не встановлено, яке конкретно право чи інтерес позивача, в якій мірі та якими саме складовими запиту державного виконавця порушено оспорюваними діями відповідача, а також в чому конкретно полягало порушення таких прав та/чи інтересів позивача з боку суб'єкта владних повноважень. Також зазначає, що суд безпідставно вдався до перевірки правильності застосування державним виконавцем тих правових норм, які до позивача не були застосовані та не дав оцінки туму факті, що підставою для скерування запиту послугували положення п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII. Вказує, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача. Державний виконавець вправі звертатися до осіб, в розпорядженні яких перебуває майно чи кошти боржника, та на відповідний запит отримати у таких осіб необхідні відомості про майно боржника. Вказує, що відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону № 1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України та на протиправність рішення суду про відмову залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, компанію «NIBULON S.A.». компанію «NIBULON S.A.».

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі сторона виконавчого провадження - компанія «NIBULON S.A.»., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить його скасувати та прийняти нове про відмову у задоволені вимог ТОВ «ТУЛИГОЛОВЕ».

Скаржник зазначає, що будь-які процесуальні дії та рішення, вчинені державним виконавцем під час примусового виконання у межах виконавчого провадження ВП № 55583162, стосуються прав та інтересів компанії як сторони виконавчого провадження. Також скаржник зазначає, що суд безпідставно вдався до перевірки правильності застосування державним виконавцем тих правових норм, які державним виконавцем до позивача не застосовувалися. При вирішенні адміністративного спору суд також безпідставно не застосував положення ст. 53 Закону № 1404-VIII.

Аргументи, викладені позивачем у відзивах на апеляційні скарги, фактично аналогічні доводам, що наведені ТОВ «ТУЛИГОЛОВЕ» в обґрунтування адміністративного позову.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Згідно зі ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, дійшла висновку про задоволення апеляційних скарг, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Судом встановлено, що державним виконавцем на адресу ТОВ «ТУЛИГОЛОВЕ» 03.09.2018 року, з підстав, визначених п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII скерований запит/вимога № 55583162/20.1-4/23, яким позивач зобов'язувався надати інформацію щодо здійснених договірних відносин між ПАТ "Компанія "Райз" та ТОВ «ТУЛИГОЛОВЕ» (а.с. 6-9).

Частиною 1 ст. 14 Закону №1404-VIII передбачено, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За правилами ч. 2 вказаної статті для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктами 3, 14, 15 та 20 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача.

Частиною 4 ст. 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно ч. 5 ст. 18 Закону № 1404-VIII під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Колегією суддів враховано, що у відповідності до пункту 9 розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

Таким чином, вимога державного виконавця не є виконавчою дією, не стосується вжиття заходів примусового виконання рішення, а тому відповідач складаючи та направляючи на адресу позивача вищевказану вимогу діяв з метою розшуку майна боржника на виконання вимог статті 18 Закону №1404-VIII.

Статтею 53 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Зазначені особи зобов'язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.

Отже, державний виконавець може звернутись до осіб, в розпорядженні яких перебуває майно чи кошти боржника, та на запит отримати у таких осіб відповідні відомості про майно боржника. Чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством України не встановлено жодних обмежень періодів, за які може бути витребувана відповідна інформація.

З матеріалів справи вбачається, що в рамках примусового виконання виконавчого листа, виданого Святошинським районним судом м. Києва 28.12.2017 року по справі № 759/16206/14-ц, виникла необхідність в отриманні розширеної інформації щодо майнового стану ПАТ «Компанія «Райз».

Колегія суддів зазначає, що не зважаючи на те, що позивач не є учасником чи стороною виконавчого провадження, державний виконавець має право відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII звернутись до нього з вимогою щодо надання інформації, яка необхідна йому для подальшого здійснення виконавчих дій в межах виконавчого провадження.

Згідно статті 6 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

У відповідності до пункту 3 розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Пунктом 4 розділу I вказаної Інструкції передбачено, що відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими, зокрема сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Відтак, державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України наділений повноваженнями щодо надіслання вимог, пов'язаних з виконанням рішень, за якими сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій державного виконавця щодо направлення 03.09.2018 року на адресу позивача вимоги 55583162/20.1-4/23.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, «NIBULON S.A.» задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року скасувати, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ТУЛИГОЛОВЕ».

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка З.О. Кононенко