Справа № 160/293/19
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2019-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2019 року Справа № 160/293/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега» до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень, -
10 січня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Омега» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці ДФС, в якому позивач просить:
- визнати протиправними та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України: UA 110150/2018/200019/1 від 01.08.2018 року; UA 110150/2018/000020/1 від 31.08.2018 року; UA 110150/2018/200023/1 від 25.09.2018 року; UA 110150/2018/200022/1 від 25.09.2018 року.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що з метою митного оформлення товарів «Ананаси консервовані, в первинних упаковках масою нетто не більш як 1 кг, без додання спирту, з доданням цукру: консервовані ананаси шматочками в легкому сиропі - банки 580мл (565г) - 24 банки в ящику, консервовані ананаси кільцями в легкому сиропі - банки 580мл (565 г) -24 банки в ящику» (далі - товари) ТОВ «Омега» подало до Дніпропетровської митниці ДФС електронні митні декларації разом із необхідними документами, які підтверджують ціну на товар за ціною договору. Однак, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів відповідачем не було визнано заявлену декларантом митну вартість товарів та прийняті рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України, а також відмовлено у прийнятті митних декларацій шляхом оформлення Карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. На думку позивача, для підтвердження митної вартості товару декларантом було надано весь пакет документів, які надають можливість встановити механізм формування ціни на товар згідно контракту та підтверджують дану ціну. Стверджував, що та обставина, що у митного органу є інформація про те, що ідентичний товар, вироблений під тією ж торгівельною маркою «Lorado», оформлено в зоні діяльності Одеської митниці за ціною вищою, ніж заявлено при даному митному оформленні, за відсутності інших визначених законом підстав, які обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, так як торгові відносини здійснюються на принципах свободи договору. Зважаючи, що в поданих при митному оформленні товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар, позивач вважає, що Рішення про коригування митної вартості товарів UA 110150/2018/200019/1 від 01.08.2018 року; UA 110150/2018/000020/1 від 31.08.2018 року; UA 110150/2018/200023/1 від 25.09.2018 року; UA 110150/2018/200022/1 від 25.09.2018 року протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.
Ухвалою суду від 18.01.2019 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до розгляду на 18.02.2019 року на 10:30 год.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали.
14 лютого 2019 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив, в якому Дніпропетровська митниця ДФС проти задоволення позову заперечує, оскільки за результатами перевірки документів, наданих до митного оформлення позивачем, виявлені розбіжності, які позивачем так і не були усунуті в ході консультацій. Враховуючи встановлену у наданих документах невідповідність відомостей, виявлених під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товару та за результатами розгляду додатково наданих документів, унеможливили проведення обчислення заявленого рівня митної вартості за обраним декларантом методу визначення митної вартості, відповідачем були прийняті оскаржувані рішення. Вважає, що Рішення про коригування митної вартості товару були прийняті у відповідності до норм Митного кодексу України і підстави для їх скасування відсутні.
18 лютого 2019 року у судовому засіданні була оголошена перерва до 25.02.2019 року до 11 год. 45 хв.
20 лютого 2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що відповідно до комерційної пропозиції від 07.05.2018 року та листа продавця від 01.07.2018 року вартість товару для покупця склалася з урахуванням певних факторів, але про надання знижки не зазначалось. Також зазначив, що у жодному з рішень про коригування митної вартості не міститься посилання на конкретні документи, подані до митної декларації, в яких виявлено розбіжності, і які впливають на визначення складової митної вартості.
25 лютого 2019 року за клопотанням представника відповідача у судовому засіданні була оголошена перерва до 06.03.2019 року до 11 год. 15 хв.
Не поголившись із доводами позивача, 28 лютого 2019 року представником відповідача подано заперечення, в яких повідомлено, що у зв'язку із неможливістю застосування першого методу визначення митної вартості товарів посадовою особою Дніпропетровської митниці було послідовно перейдено до другорядних методів визначення митної вартості та митну вартість скориговано до рівня ціни шляхом здійснення розрахунку.
06 березня 2019 року в судове засідання сторони не зявились; про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином; від представника позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження, проти якого представник відповідача не заперечував, про що зазначив в даному клопотанні.
В судовому засіданні 06.03.2019 року без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України).
Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України).
Суд зазначає, що оскільки останній день строку ухвалення рішення 07.03.2019 року, рішення ухвалено у межах вказаного строку.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Між WUENSCHE HANDELSGESELLSCHAFT INTERNATIONAL МВН & CO KG (продавець) та ТОВ «Омега» (покупець) укладено контракт від 01.03.2018 року №1/2018, за умовами якого продавець продає, а покупець купує консерви овочеві, далі по тексту «Товар», в асортименті, кількості, за цінами відповідно до Додатка №1 (Специфікації до цього Контракту), який є невід'ємною частиною цього Контракту. Сторони домовилися про те, що частина товару може бути виготовлена під власною торговою маркою Покупця «Вигода» і «VARTO», з обов'язковою відповідністю маркування вимогам чинного законодавства України. Ціни на Товар встановлюються в Специфікаціях до Контракту в доларах США і включають в себе вартість товару, тари, термоусадочної упаковки, маркування, навантаження, витрат по митному оформленню вантажу та видачі товаросупроводжувальних документів в країні продавця.
Додатковою угодою №1 від 15.05.2018 року до Контракту №1/2018 від 01.03.2018 року внесено відповідні зміни.
Протягом липня - вересня 2018 року позивач звертався до Дніпропетровської митниці ДФС з метою здійснення митного оформлення товару: «ананаси консервовані, в первинних упаковках, масою нетто не більш як 1 кг без додання спирту з доданням цукру ТМ «LORADO»; маркування: ананаси шматочками консервовані в легкому сиропі банки 580 мл. (565 г.) - 24 банки в ящику; консервовані ананаси кільцями в легкому сиропі - банки 580 мл. (565 г.) - 24 банки в ящику; країна-виробник: Таїланд» та подав електронні митні декларації: №UA110150/2018/219536 від 31.07.2018 року; №UA110150/2018/222982 від 31.07.2018 року; №UA110150/2018/225776 від 24.09.2018 року; №UA110150/2018/225777 від 24.09.2018 року.
Під час декларування товарів за вказаними електронними митними деклараціями ТОВ «Омега» також подані документи, які на думку позивача, підтверджують заявлену митну вартість товару відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України, зокрема, зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу, рахунки-фактури (інвойси), пакувальні листи, прайс-листи, коносаменти, міжнародні автомобільні накладні (CMR), акти фізичного огляду товарів, та інші документи, зазначені в графі 44 митних декларацій.
Митна вартість товару заявлена позивачем за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 Митного кодексу України, а саме:
- ананаси кільцями 580 мл. - 0,54 дол.США/банка;
- ананаси шматочками 580 мл. - 0,47 дол.США/банка.
Позивачем в рамках проведення консультацій додатково надано: лист від продавця від 01.08.2018 року б/н, комерційну пропозицію від 07.05.2018 року, маркування банки.
Зі змісту спірних рішень про коригування митної вартості товарів вбачається, що у звязку з відсутністю всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та розбіжності, що слугували підставою для невизнання митної вартості товарів та її коригування, які є аналогічними за своїм змістом та полягають у наступному:
На підставі частини 7 статті 55 Митного кодексу України товари було випущені у вільний обіг за митними деклараціями: UA 110150/2018/219798 від 02.08.2018 року, UA 110150/2018/223103 від 31.08.2018 року, UA 110150/2018/225863 від 25.09.2018 року, UA 110150/2018/225870 від 25.09.2018 року зі сплатою митних платежів за заявленою декларантом митною вартістю товарів та із наданням фінансових гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України у загальному розмірі 3 159 151, 01 грн., в тому числі ПДВ - 94 717, 95 грн., мито 10% - 43 053, 61 грн.
Вважаючи вказані рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.
У відповідності до частини 3 статті 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Статтею 50 Митного кодексу України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Частиною 1 статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
За приписами частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант, який заявляє митну вартість товару зобов'язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.
При декларуванні товару позивач визначив його митну вартість виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно до умов контракту, інвойсів та інших документів постачальника.
Згідно з частиною 1 статтею 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно з частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частин 1, 2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1-3 статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Разом з тим, відповідно до вимог статті 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
Тобто, відповідно до норм Митного кодексу України, митним органом при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів повинна бути зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.
Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Також згідно з частиною 6 статті 53 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
Надаючи оцінку вказаному доводу відповідача, суд зазначає, що до митної декларації UA 110150/2018/219536 від 31.07.2018 року було, у тому числі, додано контракт №1/2018 від 01.03.2018 року, комерційний інвойс VК 18/0690 від 18.06.2018 року; свіфт від 13.07.2018 року; свіфт від 21.06.2018 року, з яких вбачається, що продавцю була фактично сплачена ціна, яка була зазначена в документах, поданих до митного оформлення.
До митної декларації UA 110150/2018/222982 від 31.08.2018 року було, у тому числі, додано контракт №1/2018 від 01.03.2018 року, комерційний інвойс VК 18/0772 від 16.07.2018 року; свіфт від 20.07.2018 року; свіфт від 06.08.2018 року, з яких вбачається, що продавцю була фактично сплачена ціна, яка була зазначена в документах, поданих до митного оформлення.
До митної декларації UA 110150/2018/225776 від 24.09.2018 року було, у тому числі, додано контракт №1/2018 від 01.03.2018 року, додаткову угода №5 до контракту №1/2018 від 01.03.2018 року, комерційний інвойс VК 18/0834 від 30.07.2018 року; свіфт від 29.08.2018 року; свіфт від 02.08.2018 року, з яких вбачається, що продавцю була фактично сплачена ціна, яка була зазначена в документах поданих до митного оформлення.
До митної декларації UA 110150/2018/225777 від 24.09.201 8 року було, у тому числі, додано контракт №1/2018 від 01.03.2018 року, додаткову угода №5 до контракту №1/2018 від 01.03.2018 року, комерційний інвойс VК 18/0835 від 30.07.2018 року; свіфт від 29.08.2018 року; свіфт від 02.08.2018 року, з яких вбачається, що продавцю була фактично сплачена ціна, яка була зазначена в документах, поданих до митного оформлення.
Відповідно до комерційної пропозиції від 07.05.2018 року та листа Продавця від 01.07.2018 року, Продавець зазначає, що вартість товару для Покупця склалася з урахуванням: низької сезонності товару, бажанням Покупця купити 11 контейнерів; товар відвантажувався за передплатою; товар поставлявся від заводу виробника, у якого залишилось велика кількість торічного урожаю, а новий вже очікувався в жовтні 2018 року. При цьому про надання знижки, як вказує відповідач, не зазначалось, а тому посилання відповідача на вказані обставини та примітки до пункту 2 статті VII «Оцінка товару для митних цілей» Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947), якими визначено, що митна вартість розглядається як ціна продажу при нормальній ході торгівлі в умовах повної конкуренції, без будь-якого зменшення звичайної конкурентної ціни (знижки), не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки жодним чином не впливають на визначення митної вартості.
Матеріалами справи підтверджується, що на підставі статті 55 Митного кодексу України ТОВ «Омега» було надано додаткові документи згідно листа відповідача за вих. №17/10/18-1 від 18 жовтня 2018 року, зокрема, копії митних декларацій країни відправлення, виписки з бухгалтерської документації по формуванню собівартості товару.
Дніпропетровська митниця ДФС України у своєму листі щодо результатів розгляду звернення зазначила, що копії митних декларацій країни відправлення містять посилання на рахунки інвойси: №VК 18/0609 від 18.06.2018 року, № VК 18/0772 від 16.07.2018 року, № VК 18/0834 від 30.07.2018 року, № VК 18/0835 від 30.07.2018 року. При цьому числове значення рівня вартості оцінюваного товару, зазначені в копіях митних деклараціях, не відповідають числовим значення вищезазначеним рахункам інвойсів. В наданих копіях митних декларацій країни відправлення виявлено невідповідність показників ваги брутто заявленим показника ваги брутто в заявлених митних деклараціях: №UА110150/2018/219536 від 31.07.2018 року; UА 110150/2018/222982 від 31.07.2018 року; № UА110150/2018/225776 від 24.09.2018 року; UА 110150/2018/225777 від 24.09.2018 року. Згідно наданої бухгалтерської виписки від 05.09.2018 року №266 до складових собівартості партії товару належить автоперевезення до меж України у розмірі 20 015, 96 грн., тоді як за контрактом №1/2018 від 01.03.2018 року передбачена поставка на умовах СIF».
Разом з тим, суд зазначає, що ціна товару зазначена в митних деклараціях країни відправлення значно нижче, ніж ціна, за якою був придбаний товар ТОВ «Омега» за контрактом №1/2018 від 01.03.2018 року та заявлена до митного оформлення в України, таким чином вона не була занижена, та ці обставини не впливають на визначення заявленої митної вартості товару.
В наданих копіях митних декларацій країни відправлення повністю співпадають показники ваги нетто заявленим показникам ваги нетто, які зазначені в митних деклараціях: № UА 110150/2018/219536 від 31.07.2018 року; № UА110150/2018/222982 від 31.07.2018 року; № UА110150/2018/225776 від 24.09.2018 року; № UА 110150/2018/225777 від 24.09.2018 року. В комерційних цілях та визначення митної вартості товару застосовується саме маса нетто, яка повністю співпадає. Викладена обставина підтверджується і тим, що в рішеннях про коригування митної вартості також була застосована саме маса нетто.
Як пояснив представник позивача, в бухгалтерській виписці № 266 від 09.09.2018 року, яка була надана Дніпропетровській митниці ДФС України, було помилково зазначено, що до складових собівартості товару віднесено автоперевезення до меж України у розмірі 20 015, 96 грн. без ПДВ, в той час як перевезення здійснювалося по території України, що підтверджується копією бухгалтерської виписки № 271 від 10.09.2018 року, рахунком №1 від 03.09.2018 року; актом надання послуг №1 від 03.09.2018 року, де зазначено що ТЕО з перевезенням автомобільним транспортом складає 24 019, 15 грн.
Суд зазначає, що частина 2 статті 53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, що підтверджують митну вартість, а тому виявлення розбіжностей в інших документах не надає митниці право направляти декларанту вимогу про надання додаткових документів.
Відповідно до частини 2 статті 55 Митного кодексу України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, крім іншого, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Згідно з пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012 року, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов'язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Щодо посилання відповідача, що під час порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, суд зазначає, що на думку суду, використання митним органом відповідних митних декларацій є необґрунтованим, оскільки не відомо на яких умовах здійснювалась поставка товару за вказаними митними деклараціями.
Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Таким чином, позивачем для оформлення товару за методом № 1 надано всі передбачені законодавством документи для підтвердження ціни товару, що імпортується, а митним органом безпідставно застосовано резервний метод визначення митної вартості товару.
За вказаних обставин суд приходить до висновку, що відповідачем не надано переконливих доказів, які підтверджують правомірність прийняття оскаржуваних рішень щодо коригування митної вартості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В ході розгляду справи відповідачем не були наведені докази правомірності прийнятих рішень, у зв'язку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат слід здійснити у відповідності до положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 73-78, 90, 139, 243, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Визнати протиправними та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України: UA 110150/2018/200019/1 від 01.08.2018 року; UA 110150/2018/000020/1 від 31.08.2018 року; UA 110150/2018/200023/1 від 25.09.2018 року; UA 110150/2018/200022/1 від 25.09.2018 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської митниці ДФС на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега» судові витрати у розмірі 2066,57 грн. (дві тисячі шістдесят шість гривень пятдесят сім копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева