Справа № 573/346/19
Суддя: Черкашина М. С.
Дата ухвалення: 2019-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 573/346/19
Номер провадження 2-а/573/3/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частина)

12 квітня 2019 року м. Білопілля

головуючої судді: Черкашиної М.С.,

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

позивача: ОСОБА_1,

відповідача : ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Білопільського відділення поліції Головного управління національної поліції в Сумській області ОСОБА_2, про визнання протиправною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 117142 від 10 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність у викладенні рішення у повному обсязі, пов'язану з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Керуючись ч. 3 ст. 243 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (паспорт серія МА № 541992, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) до поліцейського Білопільського відділення поліції Головного управління національної поліції в Сумській області ОСОБА_2 (місце знаходження: м. Білопілля, вул. Соборна, буд. 78 Сумської області), про визнання протиправною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 117142 від 10 лютого 2019 року, задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДПО 18 № 117142 від 10 лютого 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП з накладанням стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України повний текст судового рішення буде виготовлено протягом пяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Суддя:

Справа № 573/346/19

Номер провадження 2-а/573/3/19

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст рішення)

12 квітня 2019 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.,

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Білопільського відділення поліції Головного управління національної поліції в Сумській області ОСОБА_2, про визнання протиправною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 117142 від 10 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського Білопільського відділення поліції Головного управління національної поліції в Сумській області ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 117142 від 10 лютого 2019 року. Відповідно до змісту вказаної постанови, винесеної поліцейським Білопільського ВП ОСОБА_2, 10 лютого 2019 року близько 17 год. 40 хв. рухаючись по вул. Залізничній в м. Білопілля він керував автомобілем марки КАМАЗ д.р.н. ВМ 6966 ВВ з причепом марки СЗАП д.р.н. ВМ 8432 ХТ, у якого не горіли задні габаритні ліхтарі в темну пору доби, чим порушив вимоги п. 31.6 «б» ПДР України, за яке передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП. Позивач вважає зазначену постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Зокрема зазначає, що автомобіль, яким він керував належить ТОВ «Білопільський Елеватор». Перед початком руху було перевірено технічну справність зовнішніх світлових пристроїв автомобіля. Всі вузли та агрегати на момент перевірки були у справному стані, задній габаритний ліхтар на причепі працював, що підтверджується подорожнім листом № 38 від 10 лютого 2019 року. Рух автомобіля, яким він керував фіксується у програмному комплексі Wialon Agroprosperis GPS, адміністратором якого є ТОВ «Білопільський Елеватор». За даними вказаного програмного комплексу він виїхав з території ТОВ «Білопілля Агросвіт» о 17 год. 06 хв., тобто у світлу пору доби та рухався у напрямку ТОВ «Білопільський Елеватор» за адресою: м. Білопілля, вул. Крачківка, 1. Під час руху він був зупинений о 17 год. 34 хв. на відстані 1,1 км від кінцевої точки маршруту. Зазначає, що перед початком руху він перевірив справність автомобіля, однак, задній габаритний ліхтар міг перестати працювати під час руху автомобіля через недосконалість дорожнього покриття, оскільки на автодорозі, по якій він рухався, були вибоїни, тому міг відійти контакт. Також, вказує, що оскільки перехід від світлої пори до темної відбувся під час руху, а правопорушення зафіксоване на відстані 1 100 м до місця стоянки, у поліцейського були всі підстави для застосування ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. Однак, відповідач не взяв до уваги дане пояснення та виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. Зазначає, що порушення Правил дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, а отже відповідач не мав права одразу виносити постанову, не склавши перед цим протокол про адміністративне правопорушення. Крім того інспектор поліції позбавив можливості скористатися його правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Позивач вважає зазначену постанову незаконною за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення та вказує, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП винесена із суттєвими порушеннями. Посилаючись на викладені вище обставини, ОСОБА_1 просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО № 117142 від 10 лютого 2019 року, винесену відповідачем, а провадження у справі закрити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначені у позові обставини підтвердив, позов підтримав та пояснив додатково, що 10 лютого 2019 року вранці при виїзді із ТОВ «Білопільський елеватор» його автомобіль був перевірений механіком, який за це відповідальний, про що свідчить підпис останнього у подорожньому листі № 38 від 10.02.2019 року. Якщо б у автомобіля перед виїздом були виявлені несправності, автомобіль би просто не випустили на маршрут. Тобто, зранку 10.02.2019 року ні на автомобілі, ні на причепі, виявлених в подальшому поліцейським пошкоджень не було. Надалі позивач поїхав по маршруту в сторону с. Рижівка до ТОВ «Білопілля Агросвіт». Ввечері близько 17 год. повертаючись знову до ТОВ «Білопільський елеватор» він особисто перевірив стан транспортного засобу, а саме : увімкнув аварійну сигналізацію та габаритні вогні, при цьому все працювало. Не увімкнути габаритні вогні на причепі він просто не міг, оскільки рухався поза населеним пунктом. Надалі, рухаючись по м. Білопілля був зупинений поліцейським ОСОБА_2, який йому повідомив про несправності автомобіля. Він перевірив проводи та розетку, проте світло не відновилося. Тоді він зателефонував механіку та повідомив про несправність, який запевнив його, що зранку всі вогні на причепі були справні. Сказав, щоб він нічого не підписував, а їхав на елеватор, де вони будуть шукати причину несправності. Проте, не зважаючи на дані пояснення, відповідач виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, хоча він себе винним не вважав. Доїхавши до елеватору приблизно 1 км при увімкненій аварійній сигналізації, він перевірив запобіжник який був згорівший, вставив новий, який також згорів. Тоді він залишив машину, яку на наступний день ремонтували без нього, оскільки він був вихідний.

Відповідач поліцейський Білопільського відділення поліції Головного управління національної поліції в Сумській області ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позову заперечив, зазначивши, що того дня, він, здійснюючи патрулювання по м. Білопілля та Білопільському району, рухався на службовому автомобілі по вул. Соборній. При цьому, перед їхнім автомобілем, рухався вантажний автомобіль з причепом, на якому не горіли задні габаритні фари в темну пору доби. Таким чином, вони їхали за даним автомобілем по вул. Соборній, поки він не звернув із головної дороги в сторону ж/д вокзалу, а потім зупинили його. Під час зупинки він вказав позивачу, що на причепі не працюють задні габаритні ліхтарі та щоб останній спробував виправити неполадку. Водій ОСОБА_1 намагався полагодити несправність, але у нього нічого не вийшло. Після цього відносно водія було складено постанову про порушення ним вимог ПДР України щодо керуванням автомобілем у темну пору доби із несправними освітлювальними приборами, та водію було рекомендовано їхати до місця призначення, вивісити знак аварійної ситуації та увімкнути аварійною сигналізацією. Він виніс постанову, оскільки був виявлений факт порушення, крім того, водій не заперечував цього.

Заслухавши сторони, повно, всебічно і обєктивно дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси та просити про їх захист.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст. 6 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

За приписами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Правила дорожнього руху, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що і інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Згідно із п. 31.1 ПДР, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п. 31.6 б) ПДР України, забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких: у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Частиною 1 статті 121 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, зокрема, за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 121 віднесено до компетенції органів Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, протокол не складається.

Згідно з ч. 4 та ч. 5 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

У п. 2.3 рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зазначено, що законодавство передбачає випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч. ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності відбувається в скороченому провадженні.

Судом встановлено, що 10 лютого 2019 року поліцейським Білопільського ВП ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 117142 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 10 лютого 2019 року близько 17 год. 40 хв. по вул. Залізничній в м. Білопілля водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки КАМАЗ д.р.н. ВМ 6966 ВВ з причепом марки СЗАП д.р.н. ВМ 8432 ХТ, в якого не горіли задні габаритні ліхтарі в темну пору доби, чим порушив п. 31.6 «б» ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП України (а. с. 11).

Згідно з доводами ОСОБА_1, які не спростовані відповідачем у судовому засіданні, на час винесення постанови він не був згодний з порушенням.

Вирішуючи питання щодо дотримання відповідачем встановленого законом порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також обґрунтованості прийнятого рішення, суд виходить з наступного.

Позивачем ОСОБА_1 заперечується факт порушення ним п. 31.6 б) Правил дорожнього руху України, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП, оскільки ним перед початком руху із ТОВ «Білопілля Агросвіт» приблизно о 17.00 год. було перевірено технічну справність зовнішніх світлових пристроїв автомобіля. Всі вузли та агрегати на момент перевірки були у справному стані, задні габаритні ліхтарі на причепі працювали. Тому думку працівника поліції щодо умисного керування транспортним засобом із несправними задніми габаритними ліхтарями вважає хибною та не доведеною належними доказами. Під час руху він не зупинявся, оскільки в цьому не було потреби. Помітити під час руху, що не горить задній габаритний ліхтар на причепі він фізично не міг, тому і не міг усунути дану несправність. Таким чином, факту умисного керування несправним транспортним засобом відповідачем не доведено. Крім того, він не погоджується із думкою працівника поліції щодо того, що він повинен був вивісити на причеп аварійний знак, оскільки такої необхідності при виїзді не було виявлено. В подальшому, з дозволу працівників поліції, він увімкнув аварійну сигналізацію та доїхав до елеватора, до якого залишалося близько 1 км. Він їхав із увімкненою аварійною сигналізацією, що було зафіксовано камерами на елеваторі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм відповідну правову оцінку, суд приходить до висновку, що на підставі встановлених та не спростованих відповідачем фактів, при оформленні матеріалів адміністративної справи та винесенні оскаржуваної постанови, поліцейським ОСОБА_2 допущено порушення вимог ст. 280 КУпАП.

Так, незважаючи на заперечення позивачем ОСОБА_1 своєї вини на місці події, відповідач, мав би перед прийняттям рішення щодо винесення постанови, як суб'єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, зібрати докази, які підтверджували наявність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП і довести їх правдивість під час розгляду справи в суді.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Проте, судом не встановлено, яким чином давав оцінку та досліджував докази відповідач, на підставі яких даних дійшов до висновку при вчинення позивачем правопорушення та виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, піддавши позивача адміністративному стягненню за порушення Правил дорожнього руху.

Згідно зі ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про умисне скоєння позивачем порушення вимог п. 31.6 б) ПДР України, зазначене в оскаржуваній постанові від 10 лютого 2019 року серії ДПО 18 № 117142 від 10 лютого 2019 року, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Крім того, відповідачем не надано до суду жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про необґрунтованість заявлених позовних вимог та правомірність прийнятого рішення як субєкта владних повноважень.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є саме оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Отже, спростувати доводи ОСОБА_3, викладені ним у позовній заяві немає можливості, а будь-які сумніви з приводу наявності вини трактуються на користь позивача.

Оскільки доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови в порушення вимог ст. 77 КАС України відповідачем не надано, то суд, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену КУпАП та Конституцією України, виходить з того, що показання позивача з приводу конкретних обставин його дій на дорозі не спростовані, тобто у такому випадку не доведено наявність складу адміністративного правопорушення, за які позивач притягнутий до відповідальності, у зв'язку з чим постанова підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що поліцейським Білопільського відділення поліції Головного управління національної поліції в Сумській області ОСОБА_2 прийнято рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення. За таких обставин суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково.

Разом з цим, вимога щодо визнання постанови суб'єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною виходить за межі повноважень суду та задоволенню не підлягає з тих підстав, що особливості розгляду справ даної категорії, які визначені ст. 286 КАС України, не передбачають винесення судом відповідного рішення.

Так, згідно із п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 121, 222, 245, 251-252, 256, 258, 278-279, 280, 283-285 КУпАП, рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, ст. ст. 2, 5-6, 9 77, 241-246, 255, 257, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (паспорт серія МА № 541992, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) до поліцейського Білопільського відділення поліції Головного управління національної поліції в Сумській області ОСОБА_2 (місце знаходження: м. Білопілля, вул. Соборна, буд. 78 Сумської області), про визнання протиправною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 117142 від 10 лютого 2019 року, задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДПО 18 № 117142 від 10 лютого 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП з накладанням стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено і підписано 15 квітня 2019 року.

Суддя: