Справа № 260/111/19
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2019 року м. Ужгород№ 260/111/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання Кубічек Н.І.

учасники справи:

позивач Ужгородська місцева прокуратура представник ОСОБА_1;

відповідач Ужгородська міська рада представник не з'явився,

третя особа, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 не з'явилася;

третя особа, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 не з'явилася,

розглянувши у підготовчому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом керівника Ужгородської місцевої прокуратури до Ужгородської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2019 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернувся керівник Ужгородської місцевої прокуратури (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Небесної Сотні, 6) до Ужгородської міської ради (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, ), яким просить суд: "1. Визнати незаконним та скасувати пункт 1.11 рішення 28 сесії 7 скликання Ужгородської міської ради від 30.10.2018 за №1301; 2. Стягнути з відповідача на користь прокуратури Закарпатської області витрати пов'язані зі сплатою судового збору; 3. Про день та час розгляду справи за цим позовом повідомити сторони по справі."

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року дану позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року було прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, зокрема, що в ході вивчення прийнятих Ужгородською міською радою рішень на 28 сесії 7 скликання, встановлено, що рішенням № 1301 від 30 жовтня 2018 року "Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0180 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, по вулиці Загорській, 26 в місті Ужгороді з подальшою передачею її в оренду. Вказане рішення відповідача в частині пункту 1.11 прийнято всупереч вимогам земельного та містобудівного законодавства України, оскільки відведення земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відбулось за рахунок території, на якій згідно генерального плану міста Ужгорода, затвердженого рішенням Ужгородської міської ради за № 313 від 04 червня 2004 року, будівництво таких комерційних обєктів не дозволено, а вказана територія згідно функціонального призначення відноситься до існуючою багатоквартирної житлової забудови.

12 квітня 2019 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла заява Ужгородської міської ради відповідно до якої відповідач визнав заявлені позовні вимоги в даній адміністративній справі, судове засідання просив проводити без участі представника Ужгородської міської ради на підставі наявних матеріалів справи (а.с. 82).

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача в підготовче засідання не зявилися та не повідомили суд про причини неявки, хоча судом вживалися заходи щодо їх виклику, що передбачені Главою 7 Розділу І КАС України

Статтею 181 частиною 2 КАС України визначені причини відкладення судом підготовчого засідання. Зокрема, суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку в випадках, визначених статтею 205 частиною 2 пунктами 1-3, 5 КАС України та в інших випадках, коли питання, визначені статтею 180 частиною 2 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті в даному підготовчому засіданні.

Згідно з статтею 205 частини 2 пункту 3 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд констатує, що належних доказів, які б свідчили про поважність не явки в підготовче засідання третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, суду не надано.

У відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 80), про судове засідання 15 квітня 2019 року ОСОБА_3 була повідомлена належним чином, про що свідчить підпис про отримання повідомлення 04 квітня 2019 року. На час розгляду справи ОСОБА_3 не повідомила суд про причини неявки.

У відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 81), про судове засідання 15 квітня 2019 року ОСОБА_2. була повідомлена належним чином, про що свідчить підпис про отримання повідомлення 06 квітня 2019 року. На час розгляду справи ОСОБА_3 не повідомила суд про причини неявки.

Крім того, відповідно до статті 176 КАС України, у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі або ухвалі, постановленій у підготовчому засіданні (якщо третіх осіб було залучено у підготовчому засіданні), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, мають право подати письмові пояснення щодо позову або відзиву. Учасники справи мають право подати відповідь на такі пояснення до закінчення підготовчого провадження.

Однак, третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача не було подано до суду пояснення щодо позову або відзиву та відповідні докази.

А відтак, оскільки треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення підготовчого засідання, неявка останніх не перешкоджає розгляду справи.

Підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 розділу II КАС України, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених главою 3 розділу II КАС України.

В силу положень статті 183 частини 3 КАС України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

За приписами статті 183 частини 4 КАС України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, примирення сторін проводиться в порядку, встановленому статтями 189, 190 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 189 частини 4 КАС України, у разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.

Під час розгляду справи по суті представник позивача позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити з мотивів наведених у позовній заяві.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Відповідно до договору дарування від 16 квітня 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 набули у власність обєкт нерухомого майна магазин непродовольчих товарів, що розташований за адресою м. Ужгород, вулиця Загорська 26, приміщення 3 (а.с.а.с. 40-41).

Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 28 січня 2019 року, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача набули у власність обєкт нерухомого майна за вказаним договором дарування від 16 квітня 2018 року, який знаходиться на земельній ділянці за кадастровим номером 211010000:28:002:0047, площею 0,0016 га (а.с. 59).

Відповідно до заяви, що адресована Ужгородському міському голові від 23 липня 2018 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, просили надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі загальною площею 0,0120 га, яка розташована по вул. Загорська, 26, прим. 3 з подальшою передачею в оренду (а.с. 39).

Заявою на адресу Ужгородського міського голови від 27 вересня 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3, у звязку з уточненням площі на земельну ділянку по вул. Загорській, 26 приміщення 3, на яку було подано звернення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі загальною площею 0,0120 га, просили замінити площу з 0,0120 га на 0,0180 га (а.с. 54).

Відповідно до пункту 1.11 рішення Ужгородської міської ради від 30 жовтня 2018 року № 1301 "Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0180 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, по вулиці Загорській, 26 в місті Ужгороді (а.с.а.с. 34-38).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 121 Конституції України на органи прокуратури покладено функції представництва інтересів громадян і держави в судах у випадках визначених законом.

Право на звернення прокурора або його заступника до адміністративного суду в інтересах держави передбачено статтею 24 Закону України "Про прокуратуру" та статтею 53 КАС України.

Статтею 23 частиною 2 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно із статтею 53 частиною 4 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Відповідно до статті 53 частини 5 КАС України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Враховуючи вказане, звернення прокурора з даним позовом зумовлено відсутністю органу, уповноваженого на звернення до суду з відповідним позовом до органу місцевого самоврядування, та необхідністю врегулювання відносин у сфері земельних відносин.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Згідно із статтею 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Статтею 26 пунктом 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях міської ради.

Згідно зі статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада приймає нормативні і інші акти у формі рішень.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни і юридичні особи набувають права власності і права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади і органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 19 частиною 2 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 24 частини 3 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

В якості підстави звернення з позовом у даній справі щодо визнання протиправним пункту 1.11 рішення 28 сесії 7 скликання Ужгородської міської ради від 30 жовтня 2018 року за № 1301 "Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок", прокурором визначено обставини прийняття відповідачем вказаного рішення з порушенням, зокрема, статті 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 123 частини 2 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідно до статті 123 частини 3 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, статтею 123 Земельного кодексу України, врегульовано підстави відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема невідповідність місця розташування земельної ділянки генеральному плану населених пунктів.

Як вбачається з оскаржуваного рішення 28 сесії 7 скликання Ужгородської міської ради від 30 жовтня 2018 року за № 1301, а саме пункту 1.11, земельна ділянка площею 0,0180 га, щодо якої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з подальшою передачею її в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, знаходиться в м. Ужгород по вул. Загорська, 26.

Відведення земельної ділянки відбулось за рахунок території, на якій згідно генерального плану міста Ужгорода, затвердженого рішенням Ужгородської міської ради за № 313 від 04 червня 2004 року, будівництво таких комерційних об'єктів не дозволено, а вказана територія згідно функціонального призначення відноситься до існуючою багатоквартирної житлової забудови. Вказане підтверджується відповідачем (в заяві про визнання позову).

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, знаходиться в м. Ужгород по вул. Загорська, 26 площею 0,0180 га на підставі оскаржуваного рішення.

Таким чином, розміщення на цій земельній ділянці обєкту комерційного призначення не передбачене генеральним планом міста і надання дозволу на його розміщення без внесення і затвердження змін до генерального плану суперечить чинному законодавству України.

При цьому статтею 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Згідно приписів статті 17 частини 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід'ємною частиною генерального плану. Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

Відповідно до статті 17 частини 2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до статті 17 частини 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, судом встановлено та підтверджується, зокрема, сторонами, що спірне рішення Ужгородської міської ради в оскаржуваній його частині порушує права територіальної громади міста Ужгород на врахування її інтересів під час планування і забудови території міста. В даному випадку її відведення не потребує узгодженості з Генеральним планом міста.

Разом з тим, у відповідності до статті 134 частини 1 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 2 частини 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 КАС України.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень застосованого судом законодавства України із врахування визнання відповідачем позову та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, які необхідно задовольнити.

Відповідно до статті 142 частини 2 КАС України у разі вирішення справи шляхом примирення, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу пятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до статті 132 частини 2 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до статті 7 частини 3 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 1921 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 68 від 05 лютого 2019 року.

Враховуючи викладене, судовий збір підлягає присудженню на користь позивача в розмірі 960,50 грн. судового збору сплаченого при зверненні до суду.

Керуючись статтями 142, 183, 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов керівника Ужгородської місцевої прокуратури (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Небесної Сотні, 6) до Ужгородської міської ради (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, 39/102, РНОКПП НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Шишкіна, буд. 16а, РНОКПП НОМЕР_2) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1.11 рішення 28 сесії 7 скликання Ужгородської міської ради від 30 жовтня 2018 року за № 1301.

Повернути з Державного бюджету України пятдесят відсотків сплаченого судового збору в розмірі 960,50 (дев'ятиста шістдесяти гривень 50 копійок) грн., відповідно до платіжного доручення № 68 від 05 лютого 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 15 квітня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 18 квітня 2019 року.

СуддяОСОБА_5