Справа № 120/3884/18-а
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
Справа № 120/3884/18-а
Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.
Суддя-доповідач: Кузьменко Л.В.
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Кузьменко Л.В.
суддів: Шидловського В.Б. Франовської К.С.
секретаря судового засідання: Сербин І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення коштів, зобов'язання вчинити дії,
У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з з адміністративним позовом до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, в якому просила:
-визнати незаконним і скасувати наказ голови комісії з реорганізації (злиття) Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_3 № 79-к від 25.09.2018 року «Про звільнення ОСОБА_2
- поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді помічника судді з дня її звільнення 25.09.2018 року;
- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день поновлення на роботі;
- зобов'язати відповідача надати позивачу роботу, яку вона може виконувати та виплатити позивачу середню заробітну плату на період працевлаштування, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення коштів, зобов'язання вчинити дії скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання відповідача надати позивачу роботу, яку вона може виконувати та виплатити позивачу середню заробітну плату на період працевлаштування, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Прийнято в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області надати ОСОБА_2 роботу, яку вона може виконувати.

В решті рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року залишено без змін.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 3524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири ) грн. судового збору.

08 квітня 2019 року до Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшла заява від ОСОБА_2 про розподіл судових витрат, в якій остання просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв'язку з переглядом справи в суді першої інстанції в сумі 18324,80 грн. та в суді апеляційної інстанції в розмірі 8068 грн., а всього просить стягнути 26393 грн.

В судовому засіданні представник позивача вказану заяву підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача в письмових запереченнях та в судовому засіданні проти задоволення заяви позивача заперечував, вважає, що витрати на правничу допомогу позивача є неспівмірними зі складністю справи, а тому просив їх зменшити.

Розглянувши вказану заяву, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пункт 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта в ладних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).

Приписами ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ст.143 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п'ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Таким чином, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов'язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов'язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов'язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Як вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_2 та Адвокатським бюро «ПІПКО І ПАРТНЕРИ» в особі керуючого адвоката - Піпко Андрія Миколайовича 01.10.2018 року було укладено договір про надання правової допомоги №1, за яким адвокатське бюро зобов'язується здійснювати представництво Клієнта, зокрема, у судах України усіх рівнів та інстанцій. Пунктом 2.4.8. вказаного договору визначено, що Клієнт зобов'язаний, зокрема, сплатити гонорар та фактичні витрати при наданні правової допомоги, судові витрати, передбачені цим договором.

Згідно пункту 3.1. вказаного договору вартість послуг встановлено у розмірі 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року за одну годину роботи. За надання правової допомоги гонорар сплачується авансом на підставі рахунку або за фактом надання послуг згідно акту приймання-передачі наданих послуг і рахунку.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно пункту 6,7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу пов'язаних з розглядом справи судами першої та апеляційної інстанції позивачем надано такі документи:

- договір про надання правової допомоги №1 від 01.10.2018 року;

- рахунок №01/10/18/1 від 01.10.2018 року про оплату судових витрат на правничу допомогу у сумі 11276,80 грн.;

- квитанцію №0.0..1 від 04.10.2018 року про оплату судових витрат на правничу допомогу у сумі 11276,80 грн.;

- розрахунок часу, витраченого на надання правової допомоги №05/12/18/Р від 05.12.2018 року;

- акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 05.12.2018 року на загальну суму 18324,80 грн.;

- рахунок №05/12/18/1 від 05.12.2018 року про оплату судових витрат на правничу допомогу у сумі 7048,00 грн.;

- квитанцію №0.0..1 від 05.12.2018 року про оплату судових витрат на правничу допомогу у сумі 7048,00 грн.;

- розрахунок часу, витраченого на надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції №03/04/19/Р від 03.04.2019 року;

- акт приймання-передачі наданих послуг №2 від 03.04.2019 року на загальну суму 8068,20 грн.;

- рахунок №03/04/19/1 від 03.04.2019 року про оплату судових витрат на правничу допомогу у сумі 8068,20 грн.;

- квитанцію №0.0..1 від 04.04.2019 року про оплату судових витрат на правничу допомогу у сумі 8068,20 грн.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов'язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

З огляду на наявні у справі документи, колегія суддів приходить до переконання, що позивач обґрунтував розмір заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу та підтвердив належними та допустимими доказами їх фактичне надання адвокатом та надав первинні документи про надання таких адвокатських послуг.

Згідно пункту 6,7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим відповідач належних доводів щодо неспівмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу суду не надав.

При цьому, колегія суддів вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає розподілу є співмірним та не підлягає зменшенню, виходячи з такого.

Як вбачається зі статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають розподілу судові витрати на професійну правничу допомогу, яка надається саме адвокатами. Згідно положень статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Крім того, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

З наданого позивачем розрахунку та документів на його підтвердження вбачається, що послуги, які надавалися позивачу є доцільними та мали безпосередній вплив на хід розгляду справи та результати її вирішення.

Колегія суддів зазначає, що надання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв'язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви,апеляційної скарги та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі відповідно до наданого позивачем розрахунку.

Проаналізувавши зроблений позивачем розрахунок та враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення заяви про розподіл судових витрат на правову допомогу в сумі 26393,00 грн. (18324,80 (за надання правової допомоги у суді першої інстанції) +8068,20 (за надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції) =26393,00 ).

З урахуванням наведених судом апеляційної інстанції мотивів, загальний розмір понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу, пов'язаних з розглядом справи №120/3884/18-а судами першої та апеляційної інстанції складає: 26393,00 грн.

Судові витрати підлягають стягненню з Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 243, 252, 310, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_2 про розподіл судових витрат - задовольнити.

Ухвалити у справі додаткову постанову.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області () судові витрати на правничу допомогу, пов'язані з розглядом справи №120/3884/18-а судами першої та апеляційної інстанції у розмірі 26393,00 грн. (двадцять шість тисяч триста дев'яносто три) грн. 00 коп.

Додаткова постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 квітня 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Шидловський В.Б. Франовська К.С.