Справа № 160/1966/19
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2019 року Справа № 160/1966/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпульс" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
28.02.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Імпульс» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій просить визнати протиправними та скасувати:
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень судові витрати на користь позивача.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що податковий орган неправомірно та безпідставно застосував до позивача штрафні санкції, передбачені статтею 127 Податкового кодексу України, та зазначив, що податок з доходів фізичних осіб та військовий збір перераховувався в той же день, коли і виплачувалась заробітна плата, а тому має місце лише несвоєчасне перерахування сум податку, відповідальність за яке передбачена статтею 126 Податкового кодексу України, оскільки встановлена статтею 127 Податкового кодексу України санкція застосовується саме за ненарахування, неутримання та/або несплату податків платником, у тому числі податковим агентом.
Ухвалою суду від 01.03.2019 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому виклав свої заперечення, посилаючись на встановлення перевіркою фактів, що першою з дій стали виплати заробітної плати, а сплата податку на доходи з фізичних осіб та військового збору відбувались з порушенням строку, а саме, після виплати заробітної плати. У звязку з чим контролюючим органом правомірно застосовано штрафні санкції відповідно до статті 127 Податкового кодексу України.
02.04.2019 року позивачем надано відповідь на відзив, в якій підтримав доводи викладені в позовній заяві, додатково надавши детальний аналіз здійснення виплат доходу та перерахування сум податку на доходу з фізичних осіб та військового збору, в день виплати такого доходу.
Заперечень на відповідь на відзив відповідачем не надано.
05.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
У судовому засіданні, призначеному на 05.04.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, наведені у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позовної заяви відмовити повністю.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані документи і матеріали, суд дійшов висновку про наступне.
Висновками акту перевірки встановлено допущення позивачем порушень:
- пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, п. 57.1 ст. 57, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, пп. 176.2 «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями) в частині несплати до бюджету у встановлений строк, а саме: до або під час виплати заробітної плати найманим працівникам узгодженого грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 2 145 477,08грн.;
- пп. 1.4, 1.6 п. 161 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ (із змінами та доповненнями) в частині несплати до бюджету у встановлений строк, а саме: до або під час виплати заробітної плати найманим працівникам узгодженого грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 177 738,43грн.
Не погоджуючись з висновками акту перевірки позивачем подано свої заперечення. За результатами розгляду заперечень, відповідачем враховано доводи підприємства та залишено їх без задоволення.
На підставі висновків акту перевірки прийняті податкові повідомлення рішення:
Згідно позиції контролюючого органу відповідальність за таке порушення передбачена статтею 127 Податкового кодексу України.
Надаючи правову оцінку діям відповідача суд виходить із такого.
Відповідно до пункту 54.2 статті 54 Податкового кодексу України грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.
Абзацом другим пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.
Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Підпунктом 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України визначено, що податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподаткованого доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише при умові одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.
За приписами підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.
За змістом абзаців «а» та «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.
Відповідальність за порушення правил та строків сплати (перерахування) податків встановлена статтею 126 Податкового кодексу України, в той час як стаття 127 Податкового кодексу України визначає відповідальність за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків з джерела виплати.
Відповідно до підпункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Згідно із підпунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Таким чином, положення статті 126 Податкового кодексу України щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.
Тобто, у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 Податкового кодексу України.
У свою чергу, положеннями статті 127 Податкового кодексу України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено статтею 126 Податкового кодексу України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.
Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 10.11.2015 року №21-2919а15 від 10.11.2015 року, від 22.03.2016 року у справі №813/6774/13-а.
Як свідчать обставини справи, на підставі пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України контролюючий орган застосував до ТОВ «Імпульс» штрафні (фінансові) санкції за несплату до бюджету у встановлений строк, а саме: до або під час виплати заробітної плати найманим працівникам узгодженого грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
У той час, з наданих позивачем доказів, що містяться в матеріалах справи, зокрема, копій платіжних доручень на виплату доходу та перерахування податку на доходи з фізичних осіб та військового збору, оборотів по рахунках бухгалтерського обліку 6411, 6418, детального опису здійснених виплат викладених в Таблиці 1 (ПДФО) та Таблиці 2 (Військовий збір), вбачається що перерахування сум податку на доходи з фізичних осіб та військового збору в період з 01.10.2015 по 31.09.2018 року відбувалась в день виплати таких доходів.
У свою чергу, доводи відповідача, викладені в відзиві на позовну заяву не спростовують зазначених вище фактів. Інших доказів, які би свідчили про правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень відповідачем не надано.
Як наслідок, контролюючий орган не мав фактичних та правових підстав для притягнення ТОВ «Імпульс» до відповідальності та застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій на підставі статті 127 Податкового кодексу України за період з 01.10.2015 по 31.09.2018 року, в якому мала місце несвоєчасна сплата податку.
У відповідності до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з вимогами статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд враховує, чи прийняті вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінюючи докази надані сторонами, суд відзначає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, в той же час відповідачем не надано належних доказів на підтвердження законності спірних рішень.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за подання до суду адміністративного позову на підставі платіжного доручення №307 від 26.02.2019 року у розмірі 19 210,00грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення прийнятті ГУ ДФС у Дніпропетровській області:
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 15 квітня 2019 року.

Суддя ОСОБА_1