Справа № 810/4909/18
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4909/18 Суддя (судді) першої інстанції: Іванюта Т.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Бєлової Л.В.

за участю секретаря: Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 17.01.2019 (м. Кагарлик, Київська область, дата складання повного тексту - 28.01.2019) у справі за адміністративним позовом громадянина Грузії ОСОБА_2 до Кагарлицького РС УДМС України в Київській області про скасування рішення про примусове повернення з України,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Кагарлицького РС УДМС України в Київській області від 14.06.2016 про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відсутні докази, які б вказували на наявність передбачених частиною першою ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підстав для примусового повернення ОСОБА_2 в оскаржуваному рішенні не наведено. Відповідачем не доведено необхідність заборонити позивачу в'їзд до України строком на три роки, зокрема доказів вчинення ним адміністративного чи кримінального порушення. Оскаржуване рішення в частині заборони в'їзду в Україну строком на три роки прийнято не пропорційно, тобто, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. На момент винесення оскаржуваного рішення цивільна дружина ОСОБА_4 була вагітна. На момент подачі позову, позивач виховує двох малолітніх дітей.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 17.01.2019 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що що відсутні докази, які б вказували на наявність передбачених частиною першою ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підстав для примусового повернення ОСОБА_2 в оскаржуваному рішенні не наведено. Відповідачем не доведено необхідність заборонити позивачу в'їзд до України строком на три роки, зокрема доказів вчинення ним адміністративного чи кримінального порушення. Оскаржуване рішення в частині заборони в'їзду в Україну строком на три роки прийнято не пропорційно, тобто, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. На момент винесення оскаржуваного рішення цивільна дружина ОСОБА_4 була вагітна. На момент подачі позову, позивач виховує двох малолітніх дітей.

Також, в апеляційній скарзі міститься посилання на п. 83-84 постанови Європейського суду з прав людини у справі «Нунесс проти Норвегії» від 28.06.2011 за заявою № 55597/09.

Особи, які беруть участь в справі в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін виходячи із наступного.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За матеріалами справи 14.06.2016 головним спеціалістом Кагарлицького РС УДМС України в Київській області Морченко Людмилою Іванівною складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МКО 076710 згідно з яким в приміщенні Кагарлицького РС УДМС України 14.06.2016 о 14 год 00 хв. виявлено громадянина Грузії ОСОБА_2, який порушив правила перебування іноземців в Україні, ухиляється від виїзду з України після закінчення 08.10.2015 відповідного терміну перебування та проживав за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації, чим порушив вимоги п. 2 ст. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою КМ України № 150 від 15.02.2012, за що передбачена відповідальність відповідно до частини першої ст. 203 КУпАП (а.с. 18).

Постановою Управління ДМС у Київській області серії ПН МКО № 076710 від 14.06.2016 відповідно до частини першої ст. 203 КпАП України накладено на громадянина Грузії ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн (а.с. 21).

В день винесення постанови позивачем сплачено штраф в розмірі 510,00 грн добровільно, що підтверджується квитанцією № 15159349-1 від 14.06.2016 (а.с. 22).

Рішенням Головного спеціаліста Кагарлицького РС УДМС України в Київській області № 2 від 14.06.2016 про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_2 примусово повернуто за межі України громадянина Грузії ОСОБА_2 та зобов'язано його покинути територію України у термін до 24.06.2016. Заборонено громадянину Грузії ОСОБА_2 в'їзд в Україну терміном на 3 (три) роки (а.с. 23).

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Виходячи з положень частини першої статті 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України є Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI від 22.09.2011 (далі - Закон № 3773-VI).

Пунктом 7 частини першої ст.1 Закону № 3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до частини третьої ст.9 вказаного Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно з п. 2 ст. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМ України, № 150 від 15.02.2012, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

За приписами частини першої статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

11.07.2015 позивач прибув в Україну через пункт пропуску «Іллічівськ». Документом, що підтверджує факт перебування позивача на території України є паспорт громадянина Грузії серії 12АА № 72740 в якому міститься відповідна відмітка.

Відмітка про виїзд з території України у паспорті відсутня.

Оскільки термін легального перебування позивача на території України закінчився 08.10.2015, зазначене підтверджує факт порушення ним законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, що є безумовною підставою, передбаченою статтею 26 Закону №3773-VI, для повернення особи до країни походження.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно частини п'ятої названої статті Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Статтею 31 Закону № 3773-VI визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Колегією суддів не встановлено наявності обставин, передбачених ст. 31 Закону № 3773-VI, які забороняють примусове повернення позивача.

Крім того, відсутні підстави вважати, що позивач підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Не ґрунтуються на матеріалах справи твердження позивача про те, що він не володіє українською мовою, а при прийнятті рішення про примусове повернення не було залучено перекладача.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення від 14.06.2016 містяться власноручні записи позивача наступного змісту «Перекладача не требую».

Так само і твердження позивача про те, що він не мав можливості добровільно покинути територію України через пошкоджений паспорт працівниками ДМС не може бути прийнято в якості доказу, оскільки питання виконання рішення № 2 від 14.06.2016 не є предметом спору.

У судовому засіданні суду першої інстанції - 17.01.2019 позивач зазначав, що він прибув до України з наміром укласти шлюб (не конкретно з ОСОБА_4), однак на даний час позивач та ОСОБА_4 фактично перебувають у цивільному шлюбі, та мають двох малолітніх дітей - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Водночас, наведене не підтверджується ані прямим, ані непрямим чином, оскільки згідно з свідоцтвами про народження дітей вбачається, що батьком ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є ОСОБА_8, а не позивач. Крім того, діти народились після прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на застосування судом апеляційної інстанції п. 83-84 постанови Європейського суду з прав людини у справі «Нунесс проти Норвегії» від 28.06.2011 за заявою № 55597/09, де зазначено, зокрема, що Європейський суд поділяє думку про те, що вислання заявниці матері двох дітей, з дворічною забороною на повторний в'їзд, беззаперечно утворить надзвичайно болючий захід по відношенню до дітей. З огляду на тривалий тісний зв'язок з матір'ю…, тривалого періоду, що сплинув до вжиття міграційними органами рішення про вислання з забороною на повторний в'їзд, Європейський суд не переконаний в тому, що при конкретних обставинах були в достатній мірі враховані найкращі інтереси дітей для цілей статті 8 Конвенції, адже в матеріалах справи відсутні докази того, що зазначена постанова стосуються позивача.

Перебуваючи протягом тривалого часу в Україні позивач не звертався із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 17.01.2019 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 15.04.2019.

Головуючий-суддя:А.Ю. Кучма

Судді:В.О. Аліменко

Л.В. Бєлова