Справа № 420/6666/18
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 р. Категорія 10.2.4 м.ОдесаСправа № 420/6666/18
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюк Г.В.

суддів: Потапчук В.О. , Шляхтицький О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П'ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що положення ч.7 ст.43 Закону України № 2262-XI щодо обмеження розміру пенсії визнано такими, що не відповідають Конституції України, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016р. №7-рп/2016, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року у задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції не врахував, що позиція Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області ґрунтувалась на аналогічній за змістом правовій нормі, яка Конституційним судом була скасована та визнана такою, що порушує права.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що Наказом Міністра оборони України від 25.05.2018 року №297 генерал-майора ОСОБА_2, головного оперативного чергового-заступника начальника Головного командного центру Збройних Сил України звільнено з військової служби, за станом здоров'я (а.с.15).

Як вбачається з протоколу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за пенсійною справою № від 01.07.2018 року, ОСОБА_2 з 01.07.2018р. призначено пенсію по інвалідності згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992. N 2262-XII у розмірі 22316,03грн. При цьому, пенсія позивачу виплачується у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а саме у розмірі 14350,00грн.

03.10.2018 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про виплату йому пенсії починаючи з червня 2018 року, згідно з розрахунку без усяких обмежень, у розмірі 22316,00грн.(а.с.11).

17.10.2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом №2365/Р-11 повідомило ОСОБА_2 про те, що ст. 2 Закону України від 08.07.2011 № 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» визначено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Зазначені положення рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої етапі 43, першого речення частини першої стані 54 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 20.12.2016 № 7-рл/2016 неконституційними не визнані, є чинними на теперішній час. Прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, Законом України Про Державний бюджет України на 2018 рік з 01.07.2018р. установлено у розмірі 1435,00 грн. тому розмір призначеної пенсії заявника становить 14350,00 грн. (а.с.12).

Не погоджуючись з такою відмовою позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу з липня 2018 року виплачується пенсія у розмірі 10 прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність у порядку визначному Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який є чинним, неконституційним не визнавався, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положення статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» про те що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність доповнено згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 848-VIII.

Зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року.

Згідно із пунктом другим резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року, зокрема, частина 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року відсутня частина 7 статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, буквальне розуміння змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина 7 статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Це означає, що стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Отже, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774 до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Даний висновок узгоджується із позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17 та від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17.

Разом з тим, відповідно до ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. № 3668-VI визначено, зокрема, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас, суд першої інстанції правомірно зазначив, що виключення встановлені ч. 2 Перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом не застосовуються до ОСОБА_2 пенсія якому призначена у липні 2018 року.

Враховуючи вищевикладене та те, що ОСОБА_2 виплачується пенсія з липня 2018 року у розмірі 10 прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність у порядку визначеному Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який є чинним та неконституційним не визнавався, суд першої інстанцій дійшов вірного висновку, що позовні вимоги останнього про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження граничного розміру пенсії, що призначена ОСОБА_2, є необґрунтованими та задоволенню не підлягає.

Також, не підлягають задоволенню вимоги про зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_2 несплачену частку пенсії за кожний місяць починаючи з 06.06.2018р. у розмірі 7966,00 грн. за кожний місяць та зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплачувати ОСОБА_2 пенсію у встановленому розмірі та без обмежень, а саме 22316,00 грн., оскільки дані вимоги є похідними від заявлених позивачем позовних вимог про визнання дій протиправними, у задоволенні яких було відмовлено з вищенаведених підстав.

Що стосується посилання апелянта на Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2018 року по справі № 815/103/18, то зазначене судове рішення колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в даній справі мова йде саме про перерахунок пенсії, яка була нарахована у 1994 році.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними матеріалами справи та задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року по справі № 420/6666/18, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.