Справа № 400/3320/18
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

16 квітня 2019 р.справа № 400/3320/18

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., у спрощеному позовному провадженні із повідомленням учасників справи, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідачаУправління Держпраці у Миколаївській області, вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003

провизнання протиправною і скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК2024/14/АВ/П/ТД-ФС від 23.11.18 р.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач або ФОП ОСОБА_1) звернулась з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Миколаївській області (надалі - відповідач або Держпраці), в якому просить суд визнати протиправною і скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК2024/14/АВ/П/ТД-ФС від 23 листопада 2018 р. (надалі - Постанова), якою позивач оштрафований за порушення вимог трудового законодавства на суму 558 450,0 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтував наступним: вона є підприємцем та здійснює продаж товарів через мережу магазинів. Посадовими особами Держпраці здійснена перевірка дотримання нею трудового законодавства, в результаті якої відповідач зробив висновок, що 5 працівників допущені до роботи без укладення трудового договору. Позивач заперечує правомірність такого висновку, так як із такими працівниками укладені цивільно-правові договори, предметом яких є виконання робіт, які полягають у здійснені продажу товарів позивача. Позивач вказує на те, що відповідач безпідставно ототожнює цивільно-правові правовідносини, які мають місце в даному спорі, із трудовими правовідносинами - визначальною ознакою цивільного договору на виконання робіт, є кінцевий результат таких робіт, а не процес праці, а тому штраф накладено безпідставно.

Відповідач позов не визнав, у відзиві просив відмовити в його задоволенні на тій підставі, що фактично між ФОП ОСОБА_1 і працівниками склались трудові правовідносини, так як за цивільним договором встановлюється початковий і кінцевий термін виконання робіт, такі роботи виконуються особою власними силами, в той час, як наймані позивачем працівники підпорядковуються внутрішньому трудовому розпорядку (а. с. 47-52).

Позовна заява залишалась без руху, у зв'язку з її невідповідністю вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) (а. с. 32-33).

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням учасників справи.

На підставі ст. 205 ч. 9 КАС України, суд розглядає справу у письмовому провадженні.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

30 жовтня 2018 р., на підставі наказу від 26 жовтня 2018 р. № 368 та направлення № 719 на проведення інспекційного відвідування суб'єкта господарювання, відповідач провів інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1, результати якого оформлені Актом № МК 2024/14/АВ (надалі - Акт інспекційного відвідування) (а. с. 55-63).

Як зафіксовано Актом інспекційного відвідування, позивач здійснює підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі в п'ятьох неспеціалізованих магазинах, переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Під час інспекційного відвідування, посадові особи Держпраці відібрали пояснення від ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, з яких слідує, що всі ці особи працюють продавцями у ФОП ОСОБА_1 До перевірки були надані цивільно-правові договори, укладені із названими особами, але відповідач зробив висновок про те, що незважаючи на наявність таких договорів, фактично між позивачем і ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 мають місце трудові правовідносини і ці особи були допущені до роботи без укладення трудового договору. Зазначені обставини відповідач розцінив як порушення позивачем вимог ст. 21 ч. 1 і ст. 24 ч. 1, 3 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України).

23 листопада 2018 р. Держпраці прийняло постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК2024/14/АВ/П/ТД-ФС, якою за порушення вищенаведених вимог КЗпП України, що виявилось у допущенні осіб до роботи без укладення трудового договору, на підставі ст. 265 ч. 2 абз. 2 КЗпП України, ФОП ОСОБА_1 оштрафовано на 558 450,0 грн. (а. с. 69-73).

Суд знаходить висновки відповідача, зроблені в Акті інспекційного відвідування вірними, а штраф таким, що накладений на позивача правомірно.

Як визначено ст. 21 ч. 1, 3 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

За приписами ст. 24 ч. 1, 3 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (ст. 23 КЗпП України).

Системний аналіз наведених норм КЗпП України дозволяє зробити висновок, що при укладенні трудового договору, працівник зараховується до штату підприємства із внесенням відповідного запису до його трудової книжки, стає до роботи на робочому місці, яке організовано роботодавцем, виконує роботу із використанням матеріалів, обладнання чи інших ресурсів роботодавця, підпорядковується внутрішньому трудовому розпорядку, часу відпочинку, встановленому для всіх працівників, несе загальну відповідальність. Якщо є потреба визначити індивідуальні умови праці або потреби працівника, відмінні від загальних, між сторонами укладається трудовий контракт.

Позивач подав суду п'ять ідентичних за змістом цивільно-правових договорів, укладених із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, відповідно до умов яких ці особи зобов'язувались виконувати роботи (надавати послуги), які полягають у продажі товарів ФОП ОСОБА_1 (а. с. 19-23).

Загальне визначення цивільно-правового договору надано в ст. 626 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України). Так, відповідно до неї договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено ст. 901 ч. 1 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, на відміну від трудового договору, договір про надання послуг характеризується тим, що особа ситуативно виконує якусь строкову індивідуально-визначену роботу на замовлення, яка має визначений при укладенні договору кінцевий результат і після виконання такої роботи (досягнення кінцевого результату) правовідносини між сторонами припиняється.

Виконання робіт із продажу товарів, що є предметом договорів між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, фактично є процесом праці, так як передбачає систематичне находження осіб у магазинах позивача та виконання трудової функції в якості продавців.

За своєю юридичною суттю, надані позивачем договори, не є договорами про надання послуг, у розумінні ст. 901 ЦК України, так як ними на фізичних осіб покладається виконання необмеженого і невизначеного (не індивідуалізованого) обсягу роботи, що відповідає змісту трудового договору, тобто в даному випадку, предметом договорів є процес праці - продаж товарів, а не наперед визначений результат.

Надані позивачем акти приймання-передачі виконаної роботи тільки підтверджують такий висновок, так як в них відсутнє визначення вартісних та/або кількісних показників виконаної роботи, що притаманне саме трудовим правовідносинам (а. с. 24-26)

При розгляді даної справи, суд врахував і правову позицію Верховного Суду, висловлену ним у постанові від 4 липня 2018 р. у справі № 820/1432/17, відповідно до якої покладення на працівника регулярної систематичної роботи, обсяг чи мета якої не визначені, із підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку роботодавця, є трудовими правовідносинами (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/75148848).

За приписами ст. 265 ч. 2 абз. 1 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" мінімальну заробітну плату у місячному розмірі встановлено на рівні 3 723,0 грн. (ст. 8 Закону). Таким чином, розрахунок штрафу складає 3 723 х 30 х 5 = 558 450.

Враховуючи викладене, відповідач вірно виходив із суті, а не з форми правовідносин позивача із найманими працівниками і незважаючи на формальну наявність цивільно-правових договорів, зробив обґрунтований висновок про порушення позивачем вимог трудового законодавства.

Враховуючи викладене, позов задоволенню не підлягає.

Так як у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати позивачу не присуджуються.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Управління Держпраці у Миколаївській області (вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003, ) про визнання протиправною і скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК2024/14/АВ/П/ТД-ФС від 23 листопада 2018 р., відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга може бути подана до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз