Справа № 760/4724/17
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 760/4724/17 Головуючий у 1 інстанції: Васильченко І.П.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьменка В.В Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року №975;

- скасувати п. 8 Рішення Міністерства оборони України від 13.01.2017 року № 2, щодо відмови, викладеної у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині не призначення і не виплаті одноразової грошової допомоги та безпідставного повернення документів на адресу Київського міського військового комісаріату;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити мені одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності II групи, внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року № 975;

- зобов`язати Міністерство оборони України подати до Окружного адміністративного суду м. Києва протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва по цій справі згідно із ст. 382 КАС України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Київський міський військовий комісаріат направити документи з заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України для розгляду питання щодо призначення одноразової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності від поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із участю в бойових діях на території інших держав. Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до статей 9, 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі, встановленому Законом, з урахуванням висновків суду, наведених в мотивувальній частині даного рішення. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить змінити рішення суду першої інстанції шляхом доповнення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що має право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби у розмірі 300 кратного прожиткового мінімуму, у зв`язку із чим, просить суд апеляційної інстанції зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому таку грошову допомогу.

Також, не погодившись з рішенням суду, відповідач Міністерство оборони України звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що, повертаючи документи на до оформлення, відповідач діяв правомірно, оскільки позивачем не надано необхідного документу про причини та обставини поранення для складання висновку про призначення одноразової грошової допомоги.

27 лютого 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Міністерства оборони України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а у задоволенні позову відмовити повністю.

07 березня 2019 року до суду апеляційної інстанції від ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшли пояснення на апеляційну скаргу.

10 квітня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить закрити провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданої без сплати судового збору.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року - відмовлено.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно з Витягом з наказу Міністра оборони України №326 від 12.05.2015 р. (по особовому складу) та Витягом з наказу Начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України №103 від 03.06.2015 (по строковій частині), полковника юстиції ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу супроводження проектів автоматизації Управління автоматизації Збройних Сил України звільнено у запас на підставі пункту «б» (за станом здоров`я), відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 14.09.2015 р. №3261, підтверджено наявність у ОСОБА_1 травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно довідки до акта МСЕК від 10.12.2015 р. серії АВ 0439525, ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з 26.11.2015 р., причина інвалідності травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Київського міського військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової дороги, яка з документами передана Київським МВК до Департаменту фінансів Міністерства оборони України на розгляд комісії.

Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 13.01.2017 р. №2, Комісія дійшла висновку про необхідність повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 , оскільки відсутні документи, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено пункту 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Позивач, вважаючи такі дії щодо повернення документів протиправними, а своє право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності порушеним, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом № 2011-ХІІ.

Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ, України виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.

Так, відповідно до пункту 4 частини другої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно п.б частини першої статті 16-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

В силу ч. 6 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Частиною дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї статті Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" № 975 (далі порядок № 975).

Пунктом 3 Порядку № 975 визначено, що у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пунктом 11 Порядку № 975, військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до пункту 12 Порядку № 975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Пунктом 13 Порядку № 975 встановлено, що розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

З матеріалів справи вбачається, що листом Київського міського військового комісаріату від 17.02.2017 р. №363/315 позивачу повідомлено, що за результатами розгляду його документів про виплату зазначеної одноразової допомоги Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги дійшла до висновку про необхідності повернення документів на доопрацювання.

Також, ОСОБА_1 звертався до ТВО директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України з заявою про направлення на розгляд до Комісії документів на виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності.

Однак, Департаментом фінансів Міністерства оборони України листом від 04.01.2017 р. №248/3/6/2980/25 було фактично відмовлено ОСОБА_1 в направленні документів на призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням інвалідності, зважаючи на відсутність довідки про причини та обставини травми позивача або акта службового розслідування про нещасний випадок.

Надаючи оцінку діям Міністерства оборони України щодо розгляду документів позивача для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що, у відповідності до пункту 13 Порядку № 975 розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), що відповідачем зроблено не було.

Водночас, прийняття Міністерством оборони України рішення про повернення на доопрацювання документів позивача про призначення одноразової грошової допомоги суперечить вимогам Порядку № 975, оскільки положеннями цього Порядку не передбачено можливості вирішення цього питання шляхом прийняття рішення про повернення документів на доопрацювання.

Надаючи оцінку підставам, з яких було повернуто документи позивача (непідтвердження окремих причин та обставин поранення), колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно до пункту 21.7 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - Положення № 402), постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва).

При медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи) (п.21.8 Положення № 402).

Отже, з наведеного слідує, що при наданні висновку про причинний зв`язок поранення позивача, Центральною військово-лікарською комісією встановлювались обставини отримання травми та зроблено висновок, що захворювання так пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.

Так, в матеріалах справи міститься витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії від 14.09.2015 №3261, свідоцтво про хворобу №98-п, довідка до акта МСЕК від 10.12.2015 №1864 серії АВ №0439525, в яких зазначено що причина інвалідності - травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Зазначені документи були наявні у відповідача під час вирішення питання призначення виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивач подав належні документи, які зазначені в пунктом 11 Порядку №975, що свідчать про причини та обставини його поранення, травми, контузії та захворювання.

Згідно правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 травня 2018 року по справі № 729/426/17: «рішення Центральної військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, викладене у формі протоколу № 172 від 23 січня 2014 року в обставинах цієї справи засвідчує відсутність в діях позивача протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання».

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта - Міністерства оборони України щодо ненадання позивачем необхідного документу про причини та обставини поранення для складання висновку про призначення одноразової грошової допомоги.

Відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року по справі №822/3005/17: «Порядок № 975 не визначає, який саме документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) (медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, висновок експерта, протокол військово-лікарської комісії, довідка МСЕК тощо), повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги. У зв`язку з чим висновки суду апеляційної інстанції, що в якості такого документа приймається інформація чи довідка компетентного органу про обставини, за яких сталося поранення військовослужбовця під час проходження ним військової службі у відповідній військовій частині, є невірними.

У свою чергу, саме відповідач у цій справі, як уповноважений суб`єкт владних повноважень, зокрема, використовуючии архівні матеріали, зобов`язаний був довести протилежне, а саме, те, що позивач отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинив собі тілесні ушкодження».

Колегія суддів, також, враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 18.03.2014 р. (справа №21-11а14), в якій зазначено, що, оскільки звернення позивача про виплату одноразової грошової допомоги відповідач не розглядав, та відповідного рішення не приймав, то суд повинен був зобов`язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

Враховуючи те, що Міністерство оборони України, приймаючи оскаржуване рішення діяло, всупереч приписів ч.2 ст.2 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправними дії Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги; зобов`язав Київський міський військовий комісаріат направити документи з заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України для розгляду питання щодо призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби та зобов`язав Міністерство оборони України розглянути питання про призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, відповідно до статей 9, 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі, встановленому Законом.

Вищевказаним спростовуються доводи позивача про те, що комісією прийнято рішення зі спірного питання, у зв`язку із чим, на його думку, суд повинен задовольнити вимоги шляхом зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що, у зв`язку із тим, що питання наявності чи відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, відповідачем не вирішено, оскільки документи повернуті на доопрацювання, рішення, передбачене Порядком №975, суб`єкт владних повноважень не приймав, то передчасним є надання оцінки праву позивача на отримання спірної допомоги.

Водночас, визначення судом конкретного рішення, яке має бути прийняте суб`єктом владних повноважень за результатами розгляду заяви, за умови, що передбаченого законом рішення такий суб`єкт ще не приймав, є передчасним, не буде відповідати засадам і завданню адміністративного судочинства, яке полягає у здійсненні судового контролю правомірності тих рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які ним ухвалені, вчинені чи допущені.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування викладених вище норм матеріального права викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №288/349/17 та у постанові від 20.02.2019 року у справі №760/10882/15-а.

Щодо вимог апелянта ОСОБА_1 про скасування рішення відповідача від 13.01.2017 року № 2 оформлене протоколом, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що достатнім для захисту права позивача є зобов`язання Міністерства оборони України розглянути питання щодо призначення одноразової грошової допомоги.

Щодо допущених судом першої інстанції помилок в резолютивній частині рішення, колегія суддів зазначає про те, що це не є підставою для зміни рішення. Позивач у порядку ст. 253 КАС України, може звернутися до суду першої інстанції із заявою про виправлення описок.

Інші вимоги апелянта є передчасними, оскільки рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги відповідачем не приймалося, суд позбавлений можливості перебирати на себе повноваження суб`єкта владних повноважень щодо перевірки обставин та встановлення фактів, які відповідачем у встановлений законом спосіб ще не перевірялися.

За таких обставин, колегія суддів вважає передчасні доводи позивача в апеляційній скарзі, що стосуються права позивача на отримання спірної допомоги у розмірі 300 кратного прожиткового мінімуму.

Решта доводів та заперечень апелянтів - висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлено 15.04.2019 року.