Справа № 607/25001/18
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2799/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2019 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Хмельницькій області про скасування постанови,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Сливка Л.М.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

30 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління національної поліції у Хмельницькій області, в якому просив скасувати постанову серії ДПО18 № 127033 від 15 листопада 2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 грудня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано 10-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявлених недоліків.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, у зв'язку з не усуненням недоліків позовної заяви.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції порушено вимоги п. 2 ст. 169 КАС України, оскільки ухвала про залишення позовної заяви без руху позивачу не вручена та жодних повідомлень від Укрпошти про наявність рекомендованої кореспонденції у відділенні Укрпошти позивач не отримував.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції прийшов до висновку, що копія ухвали про залишення позовної заяви без руху від 04 грудня 2018 року, яка повернута до суду з відміткою поштового відділення на конверті «за закінченням терміну зберігання», вважається врученою позивачу на підставі ч. 11 ст. 126 КАС України та станом на 14 січня 2019 вказаних недоліків позовної заяви позивачем не усунуто.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно із ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до ст. 8 КАС України, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Згідно із п. 2 та п. 5 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються:повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв'язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти. У позовній заяві зазначається виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини

Частиною першою ст. 169 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Порядок вручення процесуальних ухвал суду визначено ст. 251 КАС України.

Так, пунктом 4 частини 6 вказаної статті визначено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Також, відповідно до п. 11 ст. 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Водночас, колегія суддів зазначає, що КАС України не передбачено наслідків повернення поштового відправлення з ухвалою про залишення позовної заяви без руху з незалежних від суду причин.

При цьому, беруться до уваги положення ч. 6 ст. 7 КАС України, згідно із якими у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Отже, оскільки КАС України не врегульовано питання щодо наслідків повернення поштового відправлення з ухвалою про залишення позовної заяви без руху з незалежних від суду причин, колегія суддів вважає за доцільне на підставі ч. 6 ст. 7 КАС України врахувати у даному випадку аналогію закону (правила ч. 11 ст. 126 КАС України, якими врегульовано питання щодо вручення повістки та правила п. 4 ч. 6 ст. 251 КАС України, якими врегульовано питання вручення судового рішення).

В той же час слід враховувати, що до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку, зокрема, з позначкою "за закінченням терміну зберігання", з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення певних процесуальних дій.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 06 березня 2019 року у справі № 826/4285/18.

З матеріалів справи слідує, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з моменту отримання вказаної ухвали.

10 грудня 2018 року ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 грудня 2018 року була опублікована на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень (http://reestr.court.gov.ua/Review/78336716).

Також, вищезазначена ухвала була направлена на адресу, зазначену позивачем у позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1, однак повернулась до суду з відміткою: "за закінченням встановленого строку зберігання".

Оскільки станом на 14 січня 2019 року недоліки позовної заяви усунуті не були, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу.

Колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції вжито усіх можливих заходів для повідомлення позивача про залишення позовної заяви без руху, а позивач мав більше, ніж місяць на усунення недоліків позовної заяви, однак вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху не виконав, що утворило законну підставу до повернення такої заяви.

Разом з цим, колегія суддів наголошує, що ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно із ч. 1 та 2 ст. 44 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов'язки. Учасники справи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав передбачає його зацікавленість у розгляді справи в найкоротший строк, та покладає на нього обов'язок добросовісно користуватись своїми правами.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини у справі Каракуця проти України (заява №18986/06) від 16 лютого 2017 року Суд неодноразово визначав, що це є обов'язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи.

Крім того, у своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року Європейський суд з прав людини зауважив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

При цьому очікується, що заявник продемонструє уважне ставлення до дотримання процесуальних вимог національного законодавства, наприклад до строків для подання апеляцій (рішення Європейського суду з прав людини від 7 вересня 1999 року у справі "Йодко против Литви (Jodko v. Lithuania).

Колегія суддів вважає, що позивачу було надано достатній строк для усунення недоліків позовної заяви та вжито всіх необхідних заходів з метою повідомлення останнього про залишення такої заяви без руху.

Єдиною підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України є неусунення позивачем недоліків позовної заяви в установлений судом строк, що і мало місце в даному випадку.

Крім того, колегія суддів звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Тобто, апелянт має право і можливість повторно звернутися до суду з даним позовом, усунувши недоліки, які перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки ОСОБА_1 не були усунуті недоліки позовної заяви, у строк, наданий судом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 січня 2019 року про повернення позовної заяви у справі № 607/25001/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 17 квітня 2019 року.