Справа № 200/1892/19-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року справа №200/1892/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенка І.В., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу АТ КБ "Приватбанк" на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року (повний текст складено 04 березня 2019 року в м. Слов'янськ) у справі № 200/1892/19-а (суддя І інстанції - Абдукадирова К.Е.) заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ КБ "Приватбанк", про визнання дій протиправними, скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

05 лютого 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Слов'янського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в якому позивач просив: - визнати протиправними дії старшого державного виконавця Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Філонік А.В. щодо вилучення транспортного засобу Opel Astra JTS 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1; - скасувати постанову старшого державного виконавця Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Філонік А.В. від 16 січня 2019 року "Про опис та арешт майна боржника" в частині вилучення транспортного засобу Opel Astra JTS 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та передачі його на відповідальне зберігання; - зобов'язати старшого державного виконавця Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Філонік А.В. припинити розшук транспортного засобу Opel Astra JTS 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Разом із позовом позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив заборонити примусове відчуження та/або реалізацію транспортного засобу Opel Astra JTS 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, до закінчення розгляду справи, обґрунтовуючи її тим, що на його адресу надходять погрози з боку кредитора про примусову реалізацію майна.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у справі № 200/1892/19-а заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі № 200/1892/19-а - задоволено повністю. Застосовано заходи забезпечення позову шляхом заборони Слов'янському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області вчиняти дії щодо примусового відчуження та/або реалізації транспортного засобу Opel Astra JTS 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 до набрання законної сили рішенням у справі.

АТ КБ "Приватбанк" не погодився з ухвалою суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржена ухвала підлягає скасуванню у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Також, в апеляційній скарзі зазначено, що суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову в супереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, в певний період наявних у справі, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Статтею 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

В розумінні наведеної норми закону, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступних критеріїв: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.

Аналіз змісту вказаної норми свідчить про те, що суд може забезпечити позов лише за наявності двох обов'язкових умов: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд наголошує, що основний принцип забезпечення позову полягає в застосуванні цих заходів пропорційно визначеній легітимній меті та співмірності із заявленими позивачем вимогами. Тобто, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. В цілому пропорційність застосування заходів забезпечення позову полягає у дотриманні балансу вимог позивача із можливими негативними наслідками для відповідача та третіх осіб.

Згідно із положеннями частини 4 статті 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Водночас, положення Закону України "Про виконавче провадження" також не містять норми, яка б давала суду підстави стверджувати, що судове оскарження будь-якого рішення органу державної виконавчої служби або державного виконавця - зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень.

Згідно з приписами статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Предметом адміністративного позову, серед іншого, є скасування постанови старшого державного виконавця Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Філонік А.В. від 16 січня 2019 року "Про опис та арешт майна боржника" в частині вилучення транспортного засобу Opel Astra JTS 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та передачі його на відповідальне зберігання. Таким чином, транспортний засіб Opel Astra JTS 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який належить заявнику вилучений та переданий на відповідальне зберігання. Ці обставини не заперечуються сторонами та підтверджені матеріалами справи.

Отже, враховуючи, що рішення у справі № 200/1892/19-а не ухвалено, заборгованість в рамках виконавчого провадження позивачем не погашена і у зв'язку з тим , що третя особа - ПАТ КБ "Приватбанк" наполягає на стягненні заборгованості яка виникла за кредитним договором, тому у відповідача є право на вчинення дій щодо примусової реалізації арештованого майна боржника. Проте, як зазначає позивач, вартість арештованого майна в декілька разів перевищує розмір заборгованості, яка виникла внаслідок укладання договору кредитування.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Водночас, враховуючи те, що поданий позивачем позов, за яким відкрито провадження в адміністративній справі, не зупиняє дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви позивача про забезпечення позову, шляхом заборони Слов'янському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області вчиняти дії щодо примусового відчуження та/або реалізації транспортного засобу Opel Astra JTS 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 до набрання законної сили рішенням у справі.

Колегія суддів зазначає, що інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

У зв'язку з цим суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співрозмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Обрання судом саме такого способу забезпечення позову, як заборона вчинення певних дій, повністю узгоджується з приписами частини 2 статті 151 КАС України, та є співрозмірним з заявленими позовними вимогами і відповідає меті інституту забезпечення адміністративного позову.

Посилання скаржника на ті обставини, що оскаржуваною ухвалою порушено права АТ КБ "Приватбанк", перешкоджає стабільній роботі Банку, обмежує права та порушеє майновий інтерес Банку, суд оцінює критично, оскільки такі посилання не містять жодних доказів їх обґрунтованості.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу АТ КБ "Приватбанк" на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у справі № 200/1892/19-а - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у справі № 200/1892/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 16 квітня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.А. Блохін

Судді І.В. Геращенко

І.В.Сіваченко