Справа № 816/3945/15
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 р. Справа № 816/3945/15
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Спаскіна О.А.

суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2016 року, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 08.02.2016 року, по справі № 816/3945/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Газвидобування"

до Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області , Управління Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області

про зобовязання вчинити дії та стягнення суми бюджетного відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2015 року, ТОВ "Промислова компанія "Газвидобування" звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до УДКС у м. Полтаві Полтавської області, ДПІ у м. Полтаві про стягнення з Державного бюджету України бюджетної заборгованості з податку на додану вартість в розмірі 2894801,00 грн. та пені в розмірі 869582,36 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на протиправність дій відповідача щодо невідшкодування в передбаченому Податковим кодексом України порядку суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість в розмірі 2894801,00 грн. Крім того вказував на те, що несвоєчасне відшкодування контролюючим органом платнику податків суми податку на додану вартість зумовило нарахування пені на суму заборгованості бюджету. У зв'язку із викладеним позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України бюджетну заборгованість з податку на додану вартість та частину суми належної йому пені.

Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 04.02.2016 року позов задовольнив частково.

Зобов'язав Державну податкову інспекцію у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області скласти та подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню Товариству з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Газвидобування" на суму 2894801,00 в тому числі: за вересень 2007 року - на суму 47232,00 грн.; за жовтень 2007 року - на суму 97559,71 грн.; за лютий 2008 року - на суму 201815,60 грн.; за березень 2008 року - на суму 564417,37 грн.; за червень 2008 року - на суму 378110,15 грн.; за липень 2008 року - на суму 275666,67 грн.; за жовтень 2008 року - на суму 1330000,00 грн.

Стягнув з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Газвидобування" пеню за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість в розмірі 869582,36 грн. (вісімсот шістдесят дев'ять тисяч п'ятсот вісімдесят дві гривні 36 копійок) на р/р 3400 в АТ "УкрСиббанк", МФО 351005.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Державну податкову інспекцію у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Газвидобування" витрати зі сплати судового збору в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Державна податкова інспекція у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а саме ст. 200 Податкового кодексу України, положення наказу ДПА України та Державного казначейства України від 03.02.2011 року № 68/23 «Про затвердження Порядку формування та надсилання узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках», ст. 86, ст. 159 КАС України.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено у суді апеляційної інстанції, контролюючим органом на підставі податкових повідомлень-рішень від 20 січня 2009 року № /0 та від 16 квітня 2009 року № /1 ТОВ "Промислова компанія "Газвидобування" зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 2894801,00 грн.

Платник податків, не погоджуючись з правомірністю вказаних податкових повідомлень-рішень оскаржив останні в судовому порядку.

За наслідками судового узгодження податкових повідомлень-рішень від 20 січня 2009 року № /0 та від 16 квітня 2009 року № /1 постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року у справі № 2а-44807/09/1670 спірні податкові повідомлення-рішення скасовані.

Відтак, 22 травня 2014 року судове оскарження податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Полтаві від 20 січня 2009 року № /0 та від 16 квітня 2009 року № /1 закінчилось.

Разом із тим, судом встановлено та не заперечувалось представниками відповідачів у судовому засіданні, що заявлена ТОВ "Промислова компанія "Газвидобування" до відшкодування сума податку на додану вартість в розмірі 2894801,00 грн. позивачу з Державного бюджету не відшкодована.

Враховуючи наведене, ТОВ "Промислова компанія "Газвидобування" звернулося до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено права позивача на своєчасне отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість, у звязку з чим необхідно стягнути з Державного бюджету України на користь позивача бюджетну заборгованість у розмірі: за вересень 2007 року - на суму 47232,00 грн.; за жовтень 2007 року - на суму 97559,71 грн.; за лютий 2008 року - на суму 201815,60 грн.; за березень 2008 року - на суму 564417,37 грн.; за червень 2008 року - на суму 378110,15 грн.; за липень 2008 року - на суму 275666,67 грн.; за жовтень 2008 року - на суму 1330000,00 грн., а також пеню, нараховану на суму такої бюджетної заборгованості в розмірі 869582,36 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення ПДВ на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування ПДВ за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними урозділі V цього Кодексу.

Пунктом 203.1 статті ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлений статтею 200 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 200.7 статті 200 ПК України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Пунктами 200.10 та 200.11 статті 200 цього Кодексу передбачено, що Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Пунктом 200.18 статті 200 ПК України платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті, подали відповідну заяву та відповідають критеріям, визначеним пунктом 200.19 цієї статті, мають право на автоматичне бюджетне відшкодування податку.

Відповідно до вимог пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов'язань з цього податку в наступних податкових періодах;

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з'ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Згідно пункту 200.21 статті 200 ПК України у разі невідповідності за висновком контролюючого органу платника податку визначеним цією статтею критеріям та відсутності в такого платника права на автоматичне бюджетне відшкодування податку контролюючий орган зобов'язаний протягом 17 календарних днів після граничного терміну подачі звітності повідомити платника податку про відповідне рішення та надати детальні пояснення і розрахунки за критеріями, значення яких не дотримано. Відповідне рішення може бути оскаржене платником податку у встановленому порядку.

Пунктом 200.15 статті 200 Податкового кодексу України у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов'язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням. Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, гідно поданих податкових декларацій (т.1 а.с. 15-56), позивачем заявлено до бюджетного відшкодування з податку на додану вартість суму в загальному розмірі 2894801,00 грн. за наступні податкові періоди: вересень 2007 року, жовтень 2007 року, лютий 2008 року, березень 2008 року, червень 2008 року, липень 2008 року, жовтень 2008 року, що стало підставою для проведення ДПІ у м. Полтаві документальної невиїзної перевірки з питань правових відносин із суб'єктами господарської діяльності, за рахунок яких були задекларовані суми бюджетного відшкодування у вересні, жовтні 2007 року, лютому, березні, червні, липні та жовтні 2008 року, за наслідками якої складено акт від 19 січня 2009 року № 69/23-2/31354329 (т. 2 а.с. 7-14).

Як вбачається з висновків акту перевірки позивачем допущено порушення підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 та підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" в частині завищення заявленої бюджетного відшкодування на 2894801,50 грн.

Відповідачем на підставі висновків акту перевірки від 19 січня 2009 року № 69/23-2/31354329 прийнято податкове повідомлення-рішення від 20 січня 2009 року № /0 про зменшення суми бюджетного відшкодування на 2894801,50 грн. (т. 1 а.с. 57).

За наслідками адміністративного оскарження зазначеного податкового повідомлення-рішення контролюючим органом скарга позивача залишена без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення - без змін. З метою доведення до платника податків граничного строку сплати податкового зобов'язання, визначеного в раніше надісланому податковому повідомленні-рішенні, ДПІ у м. Полтаві 16 квітня 2009 року винесено податкове повідомлення-рішення № /1, яким ТОВ "Промислова компанія "Газвидобування" зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 2894801,50 грн. (т. 1 а.с. 58).

Не погодившись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх у судовому порядку.

За результатами судового узгодження податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Полтаві від 20 січня 2009 року № /0 та від 16 квітня 2009 року № /1 постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року у справі № 2а-44807/09/1670 спірні податкові повідомлення-рішення скасовані (т. 1 а.с. 59-68).

Як встановлено з матеріалів справи у розумінні статті 200 Податкового кодексу України процедуру адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Полтаві від 20 січня 2009 року № /0 та від 16 квітня 2009 року № /1 закінчено 22 травня 2014 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у зв'язку із скасуванням податкових повідомлень-рішень від 20 січня 2009 року № /0 та від 16 квітня 2009 року № /1 у ДПІ у м. Полтаві виник обов'язок щодо подачі до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, в розмірі 2894801,00 грн.

В порушення вказаних вимог податкового законодавства, ДПІ у м. Полтаві у встановлений Податковим кодексом України строк не надала УДКС України в у м. Полтаві Полтавської області висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що бюджетне відшкодування податку на додану вартість здійснюється органом державного казначейства з дотриманням процедури та умов, встановлених статтею 200 Податкового кодексу України, на підставі податкової декларації та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації, у п'ятиденний термін з дня надходження від податкового органу висновку. При цьому, вищенаведений порядок не передбачає здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість у спосіб судового стягнення.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (пункт 200.7 статті 200 ПК України).

Кабінет Міністрів України постановою від 17 січня 2011 року N 39 затвердив Порядок взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість (чинного на час виникнення спірних правовідносинах; далі - Порядок), яким визначено механізм їх взаємодії.

Відповідно до п.200.10, п. 200.11 ст.200 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

За правилами пункту 200.13 статті 200 Податкового кодексу України на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Отже, бюджетне відшкодування ПДВ здійснюється органом державного казначейства з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 ПК України на підставі податкової декларації та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації у п'ятиденний термін з дня надходження від податкового органу висновку.

Цей порядок не передбачає бюджетне відшкодування ПДВ у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) зі здійсненням судового контролю над рішеннями податкових органів, ухвалених за результатами перевірки сум ПДВ, заявлених до відшкодування або окремо від здійснення такого контролю.

Слід зазначити, що відшкодування з Державного бюджету України ПДВ є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість не є коректним способом захисту його прав, а тому виключає можливість задоволення вимог щодо стягнення з Державного бюджету України на користь позивача бюджетної заборгованості з податку на додану вартість в розмірі 2894801,00 грн.

В цьому випадку належним способом захисту позивача є вимога про зобов'язання податкового органу до виконання покладених на нього Законом і підзаконними актами обов'язків щодо надання органу казначейства висновку щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету.

Оскільки, звертаючись до суду, платник ПДВ неправильно визначив спосіб захисту порушених прав, то наслідком цього, на думку колегії суддів, є зобов'язання ДПІ у м. Полтаві виконати покладений на нього обов'язок в частині подання органу казначейства висновку про суму, яка підлягає відшкодуванню з бюджету на користь позивача.

Стосовно позовних вимог про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ з Державного бюджету України на користь ТОВ "Промислова компанія "Газвидобування" в розмірі 869582,36 грн. за прострочення погашення заборгованості з відшкодування податку на додану вартість у сумі 12894801,00 грн. , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, суми податку, не відшкодовані платникам, протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що виникнення у позивача права на відшкодування податку на додану вартість з Державного бюджету України виникло після набрання судовим рішенням апеляційної інстанції законної сили та враховуючи той факт, що на момент розгляду справи судом зазначене бюджетне відшкодування платнику податків не перераховано, ТОВ "Промислова компанія "Газвидобування" набула права на отримання пені, нарахованої у зв'язку із такою затримкою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума пені підлягає нарахуванню з моменту її виникнення, протягом всього строку її дії, тобто, за кожний день прострочення, суд не вбачає перешкод для задоволення вимог позивача про стягнення частини суми такої пені, зокрема, за період з 23 травня 2014 року по 31 серпня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у спірному випадку відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, передбачений Законом.

Відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відтак, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Так, як визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об'єктивного дослідження справи, однак не зобов'язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається. Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Розглянувши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області - залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2016 року по справі № 816/3945/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5
Постанова складена в повному обсязі 18.04.19р.