Справа № 400/374/19
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2019-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

12 квітня 2019 р. № 400/374/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1
до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, вул. Мала Морська, 19,Миколаїв,54001
треті особиСлужба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, вул. Інженерна, 1,Миколаїв,54001
провизнання протиправними бездіяльність та дії, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до Департаменту праці і соціального захисту населення Миколаївської міської ради, третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, з вимогами визнати протиправними дії відповідача, які полягають у припиненні з 01.10.2018 позивачці виплати щомісячної допомоги на дитину-сироту ОСОБА_2, яка перебуває під опікою чи піклуванням; визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилася у не нарахуванні та невиплати позивачці щомісячної допомоги на дитину-сироту ОСОБА_2, яка перебуває під опікою чи піклуванням, починаючи з 01.10.2018; зобов'язати відповідача поновити позивачці виплату щомісячної допомоги на дитину-сироту ОСОБА_2, яка перебуває під опікою чи піклуванням з 01.10.2018; зобов'язати відповідача виплатити позивачці заборгованість з допомоги на дитину-сироту, яка перебуває під опікою чи піклуванням, що виникла у зв'язку з невиплатою її з 01.10.2018.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що з 25.03.2014 є опікуном своєї племінниці ОСОБА_2, яка визнана сиротою. З квітня 2014 їй була призначена та виплачувалася допомога на дитину, якій встановлено опіку та піклування. З 01.09.2018 ОСОБА_2 поступила на навчання на 1-й курс Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. Після цього, 11.10.2018 відповідач повідомив, що оскільки дитина перебуває на повному державному забезпеченні, в подальшій виплаті допомоги відмовлено. Позивачка вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки отримання ОСОБА_2 грошового, харчового та речового утримання від Збройних Сил України, не є повним державним утриманням у розумінні Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751. У відповідача взагалі відсутні підстави, передбачені п.30 зазначеного Порядку, для припинення виплати. Відповідачем безпідставно зроблена підміна понять: «державне забезпечення військовослужбовців курсантів» і «повне державне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із її числа», які за своїм смисловим наповненням, цілям та метою не є тотожними і визначаються різними нормативно-правовими актами.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію виклав у відзиві, яка полягає у наступному. В жовтні 2018 року позивачка звернулась за призначенням допомоги та надала довідку про навчання підопічної, в якій зазначено, що ОСОБА_2 навчається у військовому навчальному закладі та забезпечується за рахунок держави військовою формою, проживанням у казармі, харчуванням, грошовим забезпеченням, що є повним державним забезпеченням. Хоча навчальний заклад і не видає довідку, що дитина перебуває на повному державному забезпечення, але і не спростовує той факт, що не перебуває на ньому. А тому, враховуючи вищевикладене, допомогу з 01.01.2018 не призначено на повний період, про що заявницю було повідомлено. Одночасно відповідач послався, що аналогічна ситуація мала місце в 2007 році та даного питання було направлено запит до Департаменту соціального захисту населення Миколаївської облдержадміністрації, де у відповіді на запит було зазначено, що призначити даний вид допомоги немає можливості.

Позивачка надіслала до суду відповідь на відзив, в якому підтвердила свої аргументи про не тотожність забезпечення військовослужбовців та повного державне забезпечення дітей-сиріт.

В судове засідання 12.03.2019 позивачка, її представник, представник відповідача та третьої особи не з'явились.

Суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження 12.04.2019 без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, відповідно до визначених строків в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі, оскільки клопотань від сторін про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, від сторін не надходило.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

26.02.2014 рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №161 ОСОБА_4, 2001 р.н., надано статус дитини-сироти.

25.03.2014 рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №274 встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_2 та призначено ОСОБА_1 її опікуном.

З 2014 року ОСОБА_1 отримувала у Департаменті праці та соціального захисту населення допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування на підопічну ОСОБА_2

21.07.2018 ОСОБА_2 зарахована на перший курс навчання 1 курсу Національної академії сухопутний військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

11.10.2018 ОСОБА_1 в черговий раз звернулась до Департаменту праці та соціального захисту Миколаївської міської ради щодо продовження виплати допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування на підопічну ОСОБА_2

06.11.2018 повідомленням №2723 їй повідомлено, що подальша виплата допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування на підопічну ОСОБА_2 припинена, оскільки остання з 01.09.2018 перебуває на повному державному забезпеченні.

З 01.09.2018 ОСОБА_1 перестала отримувати допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування на підопічну ОСОБА_2

Предметом цього спору є вирішення питання: чи є грошове, речове, житлове та харчове забезпечення військовослужбовця, курсанта військового вищого навчального закладу, повним державним утриманням, та чи позбавляє отримання цих видів забезпечення дитину-сироту право на отримання допомоги, передбаченої ст.16 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст.16 Закону допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається особам, призначеним в установленому законом порядку опікунами чи піклувальниками дітей, які позбавлені батьківського піклування. Така допомога вважається власністю дитини.

Відповідно до п.25 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, не призначається у разі перебування дитини на повному державному утриманні.

Відповідно до п.29 Порядку, допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається з місяця, в якому була подана заява з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця до моменту досягнення дитиною 18-річного віку включно.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» державне утримання дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб із їх числа - повне забезпечення відповідно до державних соціальних стандартів матеріальними та грошовими ресурсами дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб із їх числа для задоволення їх життєво необхідних потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності.

Зміст повного державного утримання дітей-сиріт, більш чітко розкривається у постанові Кабінету Міністрів України №565 від 18.08.1994 «Про порядок повного державного утримання та забезпечення учнів державних професійних навчально-виховних закладів безкоштовним харчуванням і стипендією», це включає в себе забезпечуються стипендією, житлом, харчуванням, одягом, побутовими речами, предметами особистої гігієни, а також грошовими виплатами відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов'язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.4, 5 ст.25 Закону, громадяни України, які в установленому порядку зараховані до вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів для здобуття певних освітніх та освітньо-кваліфікаційних рівнів і не мають звань офіцерського складу, вважаються курсантами.

З громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання).

Відповідно до ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби.

Відповідно до ст.9-1 Закону, військовослужбовці мають право на продовольче та речове забезпечення, за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.12 Закону, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім'ї, надається жила площа в сімейних гуртожитках. У разі відсутності таких гуртожитків їм виплачується за місцем проходження військової служби грошова компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення.

З цього суд робить висновок, що повне державне утримання дитини-сироти, є категорією законодавства з соціального забезпечення, та передбачає саме надання державою дитині, у зв'язку з наявністю в неї статусу дитини-сироти, житла, харчування, грошових виплат, одягу, побутових речей, предметів особистої гігієни.

Це утримання є безоплатним, без умов виконання дитиною-сиротою будь-якої роботи чи завдання, а забезпечується Державою, лише за самим її статусом.

Продовольче, речове, житлове, грошове та медичне забезпечення курсанта вищого навчального закладу, не є безоплатної соціальною допомогою дитині-сироті. Це все є складовими соціального захисту військовослужбовця, тобто певною винагородою з боку Держави на користь особи, яка проходить військову службу та виконує на користь Держави військовий обов'язок з захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Всі перелічені блага, дитина-сирота, курсант вищого навчального закладу, отримують не в наслідок свого статусу сироти, на безоплатній основі від Держави, а саме, як винагороду за проходження військової служби. За отримання зазначених благ, військовослужбовець, надає відповідний еквівалент у вигляді несення військової служби.

Тому, суд погоджується з позицією позивачки, що зазначені інституту матеріального забезпечення не є тотожними.

За таких обставин, отримання дитиною-сиротою, курсантом вищого військового навчального закладу продовольчого, речового, житлового, грошового та медичного забезпечення військовослужбовця, не є повним державним утримання дитини-сироти у розумінні Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, та не може бути перешкодою для призначення і виплати відповідної допомоги відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Позов задовольнити.

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 НОМЕР_1) до Департамента праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (вул. Мала Морська, 19,Миколаїв,549) задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Департаменту праці і соціального захисту населення Миколаївської міської ради щодо припинення щомісячних виплат ОСОБА_1 допомоги на дитину-сироту ОСОБА_2, яка перебуває під опікою та піклуванням, починаючи з 01.10.2018.

3. Зобов'язати Департамент праці і соціального захисту населення Миколаївської міської ради () поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 щомісячну виплату допомоги на дитину-сироту ОСОБА_2, яка перебуває під опікою та піклуванням, починаючи з 01.10.2018.

4. Зобов'язати Департамент праці і соціального захисту населення Миколаївської міської ради () виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 невиплачену допомогу на дитину-сироту ОСОБА_2, яка перебуває під опікою та піклуванням, починаючи з 01.10.2018.

5. Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко