Справа № 0940/1964/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2105/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі: секретаря судових засідань Герман О.В.,

представника відповідача Романишин К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Скільського І.І. в м.Івано-Франківськ в порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України до Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель провідного спеціаліста Стасів Мар'яни Володимирівни, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (далі- Прикарпатська ДСДС, позивач) звернулася в суд з позовною заявою до Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, провідного спеціаліста Стасів Мар'яни Володимирівни (далі - відповідач-1) про визнання протиправним та скасування припису.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 залучено у розгляді даної адміністративної справи другого відповідача - Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі - відповідач-2).

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що оскаржуваний припис прийнято неуповноваженою особою та безпідставно. Позивач вважає, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контрою) в агропромисловому комплексі, яким відповідачі не наділені. Зазначено, що припис складено з порушенням встановленого порядку його заповнення, зокрема, не вказано про дату та місце проведення перевірки та що вимога припису не містить чіткого визначення. При цьому, позовні вимоги мотивовані безпідставністю висновку про те, що земельна ділянка має ознаки самовільного зайняття з обґрунтувань, що право постійного користування позивача історично набуте відповідно з початку існування установи.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.01.2019 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано оскаржуваний припис.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Прикарпатська ДСДС мала право користування на законних підставах та фактично користувалась земельною ділянкою, яка розташована на території Угорницької сільської ради. При тому суд вважав, що відповідачами не доведено факт самовільного зайняття позивачем земельної ділянки площею 59,6553 га (кадастровий номер :16:008:0565) сільськогосподарського призначення, яка розташована в с. Угорники Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, шляхом посіву сільськогосподарських культур, а відтак визнав оскаржуваний припис протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

З таким рішенням суду не погодилося Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, подавши апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для повного та об'єктивного розгляду справи, а також невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що в кінцевому результаті призвело до помилкового прийняття рішення. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, в порушення норм процесуального права, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Звертає увагу, що суд не зазначив підстав, з яких прийшов до висновку, що дану справу належить розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, так як таке можливе лише за клопотанням позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Вважає, що спір у справі про визнання протиправним та скасування індивідуального акта суб'єкта владних повноважень не належить до категорії справ незначної складності. Також зазначає, що ухвалюючи оскаржене рішення, суд першої інстанції виходив із рішення Конституційного суду України від 22.09.2005 у справі № 5-рп/2005, на яке опирався Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.04.2018 по справі № 916/2675/15, однак вважає, що вищевказані рішення не можна застосовувати до вказаних правовідносин з огляду на те, Конституційний суд вказує на право, яке набуте громадянами в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення і стосується лише громадян, а не юридичних осіб. По-друге, вказує на діюче право постійного користування. Проте, у Прикарпатської ДСДС таке право не виникло. Державним інспектором у ході здійснення заходів державного контролю встановлено, що Прикарпатська ДСДС не є належним користувачем земельної ділянки. Просить взяти до уваги акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - земельної ділянки від 04.04.2018 № 317/0/92-18-ДК/317/АП/09/01-18, яким детально обґрунтовано та встановлено, що у Прикарпатської ДСДС відсутні будь-які, встановлені чинним законодавством, правовстановлюючі документи, зокрема, на земельну ділянку, яка є предметом оскаржуваного припису. Апелянт зауважив, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки даному доказу. З матеріалів справи вбачається, що Прикарпатська ДСДС пройшла ряд процедур реорганізації. Аналізуючи норм земельного законодавства, вважає, що припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій є підставою припинення права користування землею. Згідно з офіційними відомостями з ЄДРЮОФОПГФ державна реєстрація Прикарпатської ДСДС відбулась 29.03.1999, тобто Інститут хрестоцвітих культур Української академії Аграрних наук України припинив свою діяльність та відповідно до статті 27 ЗК України і припинилося право користування землею. Вважає рішення державного інспектора правомірним, оскільки таке повністю відповідає вимогам Закону.

Позивач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга не містить законних та обґрунтованих підстав для скасування прийнятого рішення та ухвалення нового. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, залишивши в силі оскаржуване рішення суду.

У відзиві позивач просить розгляд справи проводити без участі повноважного представника позивача.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явився, що у відповідності до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та це знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що Державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області головним спеціалістом відділу державного контролю за використанням та охороною земель у Богородчанському, Галицькому, Тисменицькому, Тлумацькому районах та м.Івано-Франківську та Тисмениці Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Стасів М.В. проведено обстеження і перевірку щодо земельних ділянок, які знаходяться в с.Угорники Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, про що складено акт обстеження земельної ділянки від 24.04.2018 за №378/0/92-18ДК/167/АО/10/01/-18 та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом земельної ділянки від 24.04.2018 за №378/0/92-18-ДК/388/АП/09/01/-18.

Даним обстеженням і перевіркою, серед іншого, встановлено, що земельна ділянка площею 59,6553 га (кадастровий номер :16:008:0565), яка розташована в с.Угорники Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, на момент обстеження обробляється Прикарпатською ДСДС шляхом розорювання.

Крім того, на підставі наказу від 24.07.2018 №959-ДК «Про здійснення державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності» відповідачем-1 здійснено державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів шляхом проведення перевірки при використанні земельної ділянки, площею 59,6553 га (кадастровий номер :16:008:0565), яка розташована в с.Угорники Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, про що складено акт обстеження земельної ділянки від 07.08.2018 року №959/0/92-18ДК/662/АО/10/01/-18 та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 07.08.2018 року №959/0/92-18-ДК/902/АП/09/01/-18.

Даним обстеженням і перевіркою встановлено, що земельна ділянка площею 59,6553 га (кадастровий номер :16:008:0565), яка розташована в с.Угорники Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, на момент обстеження обробляється Прикарпатською ДСДС.

Враховуючи виявлене порушення, відповідачем-1 складено протокол про адміністративне правопорушення від 11.09.2018 за № 959/0/92-18-ДК/0266П/07/01/-18.

18.09.2018 відповідачем-1 винесено оскаржуваний припис за №959/0/19-18-ДК/0245/Пр/03/01/-18, яким позивача зобов`язано в 30-денний термін усунути порушення вимог земельного законодавства, а саме: повернути самовільно зайняту ділянку власнику без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування нею.

Позивач, вважаючи вимоги припису протиправними, звернувся до суду з означеним позовом.

Суд першої інстанції задовольнив позов з наведених в описовій частині постанови підстав.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд першої інстанції правомірно виходив з наступного.

У відповідності до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При перевірці рішень, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень суд керується, зокрема, положеннями ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, розсудливо з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно пункту 8 статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання.

В оскаржуваному приписі від 18.09.2018 за №959/0/19-18-ДК/0245Пр/03/01/-18 зазначено, що Прикарпатська ДСДС самовільно використовує земельну ділянку площею 59,6553 га (кадастровий номер :16:008:0565) сільськогосподарського призначення, яка розташована в с. Угорники Івано-Франківської міської ради, що є порушенням вимог пункту "б" частини 1 статті 211 Земельного кодексу України. Зобов'язано дослідну станцію в 30-денний термін повернути самовільно зайняту ділянку власнику без відшкодування затрат, понесених за час незаконного використання нею.

Досліджуючи обґрунтованість оскаржуваного припису, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" передбачено, зокрема, обов'язковість державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою, права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб тощо.

Згідно частини 1 статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Пунктами «а», «б» частини 2 цієї статті встановлює, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності, а також громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації.

Норма частини другої статті 92 Земельного кодексу України в редакції на час її прийняття свідчить, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності, тобто вона не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках за станом на 1 січня 2002 року.

Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Абзацом 1 частини 2 статті 123 Земельного кодексу України встановлено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Судом встановлено, що право на користування спірною земельною ділянкою Прикарпатською ДСДС підтверджено з часу його виникнення в наукової установи - 1985 року і триває по даний час.

Після проголошення Декларації про державний суверенітет України Президія Верховної Ради Української PCP своєю постановою від 29.07.1991 закріпила за Українською академією аграрних наук всі землі, що перебували в користуванні її структур.

Згідно рішення Арбітражного суду Івано-Франківської області від 12.04.1994 по справі № 354/5 Інституту хрестоцвітих культур Української академії аграрних наук видано Державний акт на право постійного користування землею серії І-ІФ № 000254 на території земель, зокрема, Угорницької сільської ради для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду та ведення сільського господарства.

Згідно пункту 4 Статуту позивача, затвердженого Президентом Національної академії аграрних наук України 15.02.2018 року, правонаступником Інституту хрестоцвітих культур Української академії аграрних наук є Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України.

Хронологічно правонаступником Інституту хрестоцвітих культур Української академії аграрних наук згідно наказу Української академії аграрних наук №29 від 25.02.1999 був Івано-Франківський інститут агропромислового виробництва Української академії аграрних наук. На підставі Постанови Президії Національної академії аграрних наук від 18.05.2011 "Про оптимізацію мережі наукових установ Національної академії аграрних наук України" та наказу №10 від 25.01.2012 "Про перейменування Івано-Франківського інституту агропромислового виробництва НААН" була створена Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України.

Отже, Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України користується земельною ділянкою на території земель Угорницької сільської ради на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії І-ІФ №000254, що виданий на виконання рішення Арбітражного суду Івано-Франківської області від 12.04.1994 по справі №354/5.

Відповідно до приписів статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Разом з тим, положення статті 141 Земельного кодексу України не містять серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, яке виникло до набрання законної сили Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, відсутність державної реєстрації прав відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом земельної ділянки Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 04.04.2018 за №317/0/92-18-ДК/317/АП/09/01-18 земельна ділянка площею 59,6553 га (кадастровий номер :16:008:0565) сільськогосподарського призначення, яка розташована в с. Угорники Івано-Франківської міської ради станом на 01.01.2016 обліковувалася за позивачем, право комунальної власності на неї не зареєстровано.

У висновках акту перевірки від 07.08.2018 за №959/0/92-18ДК/902/АП/09/01/-18 зазначено, що оскільки державна реєстрація права власності на вказану земельну ділянку, а також право оренди земельної ділянки не проводилось, то її використання носить ознаки самовільного зайняття земельної ділянки. І з тих підстав оскаржуваним приписом позивача зобов'язано повернути самовільно зайняту ділянку.

За визначенням статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 № 963-IV самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно пунктів 2, 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. При цьому, речові права на нерухоме майно, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Таким чином суд першої інстанції правильно зазначив, що правовідносини щодо нездійснення позивачем реєстрації права постійного користування земельною ділянкою площею 59,6553 га (кадастровий номер :16:008:0565) сільськогосподарського призначення, яка розташована в с. Угорники Івано-Франківської міської ради, врегульовані пунктом 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", та прийшов до висновку, що прийняття оскаржуваного припису з підстав непроведення державної реєстрації права позивача на земельну ділянку, які зафіксовані в акті перевірки, є необґрунтованим, оскільки такі підстави не відповідають вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" щодо дійсності речових прав на майно.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів вважає, відповідачами не доведено факту самовільного зайняття Прикарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України земельної ділянки площею 59,6553 га (кадастровий номер :16:008:0565), а тому суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення про визнання безпідставним та необґрунтованим оскаржуваний припис, скасувавши його.

Щодо доводів скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині порушення процедури розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, то такі мають місце, однак вони не призвели до неправильного вирішення справи, тому і не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Загалом оцінюючи наведені апелянтом доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в позовній заяві та апеляцій скарзі, були перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про прийняття судом рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не бачить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Беручи до уваги встановлене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимоги, які підлягають задоволенню.

В силу ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2019 року у справі № 0940/1964/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 15.04.2019.