Справа № 381/2544/15-а
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 381/2544/15-а Суддя (судді) першої інстанції: Бартко В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.

апелянта: ОСОБА_2,

представника апелянтів 2, 3: ОСОБА_3

представники відповідачів 1, 2: не з'явилися;

представника третьої особи: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2006 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Київської міської ради, Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, третя особа: Садове товариство «ІНФОРМАЦІЯ_1» про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.10.2006 позов задоволено, а саме: визнано протиправною бездіяльність Київської міської ради та Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації щодо внесення змін до Додатку рішення Київської міської ради №354/3815 від 27.10.2005 про перелік земельних ділянок, які передаються у приватну власність визначеним у переліку особам, визнано здійсненою заміну зазначеного Додатку іншим списком, який прийнятий та затверджений рішенням правління Садового товариства «ІНФОРМАЦІЯ_1» № 04/10 від 04.10.2006 та зобов'язано Головне управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації у відповідності до цих змін оформити та видати документи про право власності на відповідні земельні ділянки, що знаходяться на о. Водників в Голосіївському районі м. Києва членам Садового товариства «ІНФОРМАЦІЯ_1» у розмірі та особам переліченим у резолютивній частині цього рішення суду.

Вважаючи, що постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.10.2006 порушено право власності осіб, які не були залучені до розгляду справи, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 оскаржили її в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2018 у відкритті апеляційного провадження за поданою ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 апеляційною скаргою відмовлено на підставі пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки наведені апелянтами причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнано судом неповажними.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження ОСОБА_5 та ОСОБА_8 оскаржили зазначене рішення в касаційному порядку та просили його скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постановою Верховного Суду від 18.10.2018 р. у справі № 381/2544/15-а (2а-2266/06) касаційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено. Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2018 у справі № 381/2544/15-а (2а-2266/06) скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2019 р. відкрито апеляційне оскарження за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та призначено судовий розгляд справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуваною постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.10.2006 р. суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, оскільки не були запрошені на судове засідання. Судом першої інстанції вирішено спір про належне апелянтам право власності на земельні ділянки.

Винесення оскаржуваної постанови суд першої інстанції обґрунтував обставинами встановленими рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.07.2006 р., тоді як на час розгляду справи останнє не набуло законної сили.

Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що згідно Статуту Садового товариства «ІНФОРМАЦІЯ_1» Харківського району м.Києва керівними органами товариства є не загальні збори і правління, а стороння профспілкова організація.

Отже, допущенні судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи.

Представники відповідачів 1, 2 в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомили.

Представником третьої особи подано пояснення стосовно апеляційної скарги, в якому зазначає про її необґрунтованість та безпідставність.

Представником апелянтів подано клопотання про витребування доказів, яке було відхилено колегією суддів як необґрунтоване та передчасне.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є працівником та головою Професійної спілки працівників «Київський суднобудівний-судноремонтний завод», що підтверджується постановою Президії Української спілки працівників річкового транспорту Укркомфлот та діє у відповідності до вимог статуту Української професійної спілки працівників річкового транспорту, затвердженого на Першому позачерговому з'їзді Української професійної спілки працівників річкового транспорту від 17.04.1992 р. зі змінами та доповненнями станом на 2001 рік.

27.10.2005 р. Київською міською радою було прийнято рішення, яким у ЗАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» з постійного користування було вилучено земельну ділянку загальною площею 20,99 га, розташовані на Острові Водників у Голосіївському районі м.Києва та затверджено проект відведення земельних ділянок вилученої землі громадянам - членам садового товариства «ІНФОРМАЦІЯ_1» та передання даних земельних ділянок у власність громадянам - членам садового товариства «ІНФОРМАЦІЯ_1» самому товариству.

Вказаним рішенням також було затверджено Додаток до рішення Київської міської ради від 27.10.2005 р. за № 354/3815 про перелік земельних ділянок, які передаються у приватну власність, зокрема, перелічених певних осіб, яким передаються вказані земельні ділянки.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.07.2006 р. за позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_7 та Садового товариства «ІНФОРМАЦІЯ_1» було визнано незаконним рішення № 21 правління Садового товариства «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 11.07.2002 р. про затвердження переліку земельних ділянок, які передаються громадянам у приватну власність, переданого до Київської міської ради для вирішення питання про безоплатну передачу у приватну власність та зобов'язано садове товариство «ІНФОРМАЦІЯ_1» Голосіївського району м.Києва прийняти та затвердити на найближчому засіданні правління, перелік громадян (що новоприйняті у відповідності до вимог Статуту садового товариства «ІНФОРМАЦІЯ_1»), на розподіл земельних ділянок № НОМЕР_1, НОМЕР_2 згідно адрес садових ділянок зазначених у Додатку до рішення Київської міської ради від 27.10.2005 р. № 354/3815, погоджений з Первинною профспілковою організацією ЗАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» Української професійної спілки працівників річкового транспорту в особі Голови профспілки ОСОБА_7 для ведення колективного садівництва і садовому товариству «ІНФОРМАЦІЯ_1» Голосіївського району земель загального користування в урочищі острову Водників у Голосіївському районі м.Києва. Зобов'язано будь-яких осіб, в тому числі фізичних та юридичних незалежно від форми підпорядкування вважати дійсним, єдиним законним та таким, на підстав якого, підлягають для розподілення між членами садового товариства «ІНФОРМАЦІЯ_1» земельні ділянки, перелік громадян на розподіл земельних ділянок прийнятий та затверджений на правлінні Садового товариства «ІНФОРМАЦІЯ_1», погоджений з Первинною профспілковою організацією ЗАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» Української професійної спілки працівників річкового транспорту в особі голови профспілки ОСОБА_7

На виконання зобов'язання державного виконавця Державної виконавчої служби у Голосіївському районі м.Києва, виданого на підставі постанови № 612/10 про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-1164 від 06.07.2006 р. Фастівського міськрайонного суду, Садовим товариством «ІНФОРМАЦІЯ_1» було прийнято та затверджено список змін до Переліку громадян на розподіл земельних ділянок № 401477, НОМЕР_2 згідно адрес садових ділянок, зазначених у Додатку до рішення Київської міської ради від 27.10.2005 р. № 354/3815, погоджений з Первинною профспілковою організацією ЗАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» Української професійної спілки працівників річкового транспорту в особі Голови профспілки ОСОБА_7, для ведення колективного садівництва.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачами у справі не вчиняються жодні дії, які б свідчили б про прийняття або виконання вимог вказаного рішення та здійснення відповідних змін у Додатку до рішення Київської міської ради від 27.10.2005 р. за № 354/3815 про перелік земельних ділянок, які передаються у приватну власність.

В матеріалах справи наявне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.07.2006 р. у справі за позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_7 та Садового товариства «ІНФОРМАЦІЯ_1» та доведено позивачем, що Київська міська рада та Головне управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації не були сторонами у вищезазначеній справи, натомість є спеціальними органами із відповідними повноваженнями наданими ст.ст. 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування», Типового положення «Про Київське та Севастопольське міське головне управління земельних ресурсів», затвердженого постановою КМУ від 24.02.2003 р. № 200 щодо внесення відповідних змін у Додатку до рішення Київської міської ради від 27.10.2005 р. за № 354/3815 про перелік земельних ділянок, які передаються у приватну власність на підставі списку змін до переліку громадян на розподіл земельних ділянок прийнятий та затверджений на правлінні Садового товариства «ІНФОРМАЦІЯ_1» погоджений з первинною профспілковою організацією ЗАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» Української професійної спілки працівників річкового транспорту в особі Голови профспілки ОСОБА_7

З урахуванням вищенаведених висновків, судом першої інстанції було прийнято рішення про задоволення позовних вимог. Однак, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи із наступного.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів відмічає, що гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Подібна правова позиція щодо норм застосування Конституції України викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 03 квітня 2018 року (справа № 826/16924/14).

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Як слідує зі змісту Рекомендації № К (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб'єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб'єкта владних повноважень.

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Так, місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» 15 січня 1999 року N 401-XIV (надалі - Закон N 401-XIV), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Питання організації управління районами в місті Києві належать до компетенції Київської міської ради і вирішуються відповідно до Конституції, цього та інших законів України, рішень міської ради про управління районами міста (ч. 1 ст. 11 Закону N 401-XIV).

У зв'язку зі здійсненням містом Києвом функцій столиці України Київська міська рада та Київська міська державна адміністрація, кожна в межах своєї компетенції, встановленої законами України, мають право, зокрема, припиняти право користування земельними ділянками та іншими природними ресурсами у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується і це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Згідно зі ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Пунктом "б" ч. 1 ст. 9 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень, зокрема, Київської міської ради у галузі земельних відносин на її території належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.1 ст. 122 Земельного Кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За приписами п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Положеннями ст. 59 Закону № 280/97-ВР визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Відповідно до п. п. 8, 9 ч. 4 ст. 42 Закону № 280/97-ВР міський голова скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; забезпечує підготовку на розгляд ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, місцевого бюджету та звіту про його виконання, рішень ради з інших питань, що належать до її відання; оприлюднює затверджені радою програми, бюджет та звіти про їх виконання.

На момент виникнення спірних правовідносин порядок діяльності Київської міської ради регулювався чинним на той час рішенням Київради від 14 червня 2006 р. N 14/14 «Про затвердження Регламенту Київської міської ради» (надалі - Регламент N 14/14).

Статтею 14 вказаного Регламенту N 14/14 визначено, що Президія Київради є дорадчим органом ради, який попередньо готує узгоджені пропозиції і рекомендації з питань, які передбачається внести на розгляд ради.

До складу Президії входять Київський міський голова, заступник міського голови - секретар Київради, голови постійних комісій Київради, голови або уповноважені представники депутатських груп та фракцій Київради.

Відповідно до ст. 16 Регламенту N 14/14 постійні комісії Київради за дорученням Київради, Київського міського голови або за власною ініціативою розробляють проекти рішень Київради та готують висновки з цих питань.

Суб'єктами подання проектів рішень виступають Київський міський голова, заступник міського голови - секретар Київради, постійні комісії Київради, депутатські групи та фракції, депутати Київради та виконавчий орган Київради (Київська міська державна адміністрація), загальні збори громадян в порядку, визначеному законодавством та Статутом територіальної громади міста Києва (п. 20.1 ст. 20 цього ж Регламенту N 14/14).

Пунктом 20.3 ст. 20 Регламенту N 14/14 визначено, що проект рішення має містити, зокрема, рішення Київради про внесення змін чи доповнень до рішень Київради подаються до управління організаційної роботи суб'єктами подання у вигляді порівняльних таблиць з викладенням тексту рішення (його структурних частин), який підлягає зміні чи доповненню.

Постійні комісії Київради в строк не більше трьох тижнів розглядають проект рішення (п. 20.7).

Пунктом 1.1 Положення про Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого рішенням Київської міської ради від 19 грудня 2002 року № 182/342 (далі - Положення № 182/342), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, регламентовано, що Головне управління земельних ресурсів (далі - Управління) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та виконує функції місцевого органу державної виконавчої влади з питань земельних ресурсів, є підзвітним та підконтрольним Київській міській раді та безпосередньо підпорядковується Київському міському голові.

Згідно з п.п. 3.12, 3.13 Положення № 182/342 Управління відповідно до покладених на нього завдань готує та подає в установленому порядку проекти рішень Київської міської ради, розпоряджень Київського міського голови, розпорядження виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), а також подає свої висновки з питань: розпорядження землями в межах міста Києва; передачі земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб; надання земельних ділянок в користування, вилучення земельних ділянок; продажу земельних ділянок у власність; викупу земельних ділянок для суспільних потреб міста; звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок; встановлення та зміни межі районів у місті, в порядку, встановленому законодавством України;

Організовує видачу державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, оформлення та видачу договорів оренди (суборенди) земельних ділянок та здійснює реєстрацію суб'єктів права власності на землю, реєстрацію права користування землею і договорів на оренду (суборенду) землі.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, приймаючи рішення, яким зобов'язав внести зміни до Додатку рішення Київської міської ради № 354/3815 від 27.10.2005 про перелік земельних ділянок, які передаються у приватну власність визначеним у переліку особам, втрутився у виключну компетенцію Київської міської ради та Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації.

Окрім того, в судовому рішенні судом першої інстанції не надано оцінку доказам, які б свідчили, що позивач звертався до Київської міської ради та Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації щодо внесення змін до Додатку рішення Київської міської ради № 354/3815 від 27.10.2005 про перелік земельних ділянок, які передаються у приватну власність визначеним у переліку особам та ними не було прийнято відповідних рішень, що б свідчило про допущення останніми протиправної бездіяльності. Натомість, виходячи із наявних в матеріалах справи доказів, вказані обставини не знайшли свого підтвердження.

Окрім того, колегія суддів позбавлена можливості проаналізувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.07.2006 р. за позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_11 та Садового товариства «ІНФОРМАЦІЯ_1» про визнання незаконним рішення, зобов'язання вчинити дії на предмет його відповідності фактичним обставинам справи, оскільки його примірник, що набрав законної сили, в матеріалах справи відсутній, а з пояснень представника апелянтів вбачаться, що матеріали судового провадження у вказаній справі знищені та не підлягають відновленню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та таким, що ухвалено із дотриманням норм матеріального права, на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, що підтверджені належними доказами.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити.

Постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2006 року скасувати та прийняту нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

О.Є. Пилипенко

Повний текст постанови виготовлено 18.04.2019 р.