Справа № 520/8731/18
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 р.Справа № 520/8731/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Чалого І.С. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Гундар Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року по справі № 520/8731/18

за позовом ОСОБА_1

до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач, Харківська ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача по невиплаті позивачу грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб та розрахунку при звільненні;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у розмірі утриманої з позивача суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 94 573, 18 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 31.05.2018 по день винесення судового рішення;

- стягнути з за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 945 грн. 73 коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно не було виплачено щомісячну грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб з 01.01.2017 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61046. м. Харків, пров. Академіка Підгорного. 3. ) по невиплаті ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб та розрахунку при звільненні.

Стягнуто з Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61046. м. Харків, пров. Академіка Підгорного, 3. код ") на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) грошову компенсацію у розмірі утриманої суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 94 573, 18 (дев'яносто чотири тисячі п'ятсот сімдесят три) гривні 18 коп.

Стягнуто з Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61046. м. Харків, пров. Академіка Підгорного. 3. ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1. паспорт серії НОМЕР_2. виданий Червонозаводським РВ УМВСУ в Харківській області 15.01.1999. РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого судового збору у розмірі 630,49 грн. (шістсот тридцять гривень 49 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач вказує, що даний спір виник у зв'язку з тим, що відповідач з 01.01.2017 року припинив виплачувати працівникам податкової міліції щомісячну грошову компенсацію сум податку на доходи фізичних осіб, що утримується з їх грошового забезпечення.

Зазначене обумовлено тим, що п. п. 3 п. 77 Розділу І Закону України від 21.12.2016 № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» (далі - Закон № 1797-УІІІ) було внесено зміни до п. 168.5 ст.168 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а саме викладено його у новій редакції, яка встановлює наступне: «Суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян».

При цьому, за попередньою редакцією п.168.5 ст.168 ПК України така компенсація передбачалася і для осіб рядового і начальницького складу органів податкової міліції.

Відтак, до внесення у ПК України змін Законом № 1797-УІІІ, який набрав чинності 01.01.2017, при виплаті грошового забезпечення працівникам податкової міліції суми податку на доходи фізичних осіб, що утримувалися з нього, спрямовувалися на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат їх доходів, тобто із нарахованої до виплати суми грошового забезпечення податок на доходи фізичних осіб утримувався та одночасно відшкодовувався.

Відповідач вважає помилковими посилання суду першої інстанції на положення Порядку № 44, в якому дійсно до теперішнього часу збережено за працівниками податкової міліції право на компенсацію сум податку на доходи фізичних осіб із отриманого ними грошового забезпечення, оскільки пунктом 3 цього Порядку передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами, що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв'язку з виконанням ними своїх обов'язків під час проходження служби, що пов'язані з утриманням податку доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Однак, Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб» втратив чинність 01.01.2011 з прийняттям ПК України.

Крім того, зміни до п.2 Порядку № 44 внесені 31.05.2017, без врахування положень п.168.5 ст.168 ПК України, які з 01.01.2017 виключили працівників податкової міліції зі складу осіб, яким передбачається відшкодування утриманих сум податку з доходів фізичних осіб.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції сторонами у справі в апеляційному порядку не оскаржене.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 2013 року по 31.05.2018 року проходив службу в оперативному управлінні Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області.

Наказом Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 31 травня 2018 року № 3950-о позивача було звільнено з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України в запас Збройних Сил України за п. 64 пп. «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року № 114 (через скорочення штатів).

Цим же наказом № 3950-0, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» від 17 липня 1992 року № 393, надано розпорядження виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби, а також грошову компенсацію за невикористані відпустки.

Проте, відповідачем при здійсненні з ним остаточного розрахунку при звільненні не було вчинено дії, спрямовані на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів на суму утриманого з позивача грошового забезпечення податку з доходів фізичних осіб (ПДФО) в розмірі 94 573 грн. 18 коп.

Вважаючи протиправною бездіяльність Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області щодо не виплати йому грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб та несвоєчасного розрахунку при звільненні, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен був одночасно з виплатою позивачу грошового забезпечення здійснити виплату грошової компенсації у розмірі утриманої з позивача суми податку на доходи фізичних осіб за рахунок відповідних коштів, які є джерелом його доходів.

Однак, відповідачем в порушення вимог вищезазначених нормативно-правових актів фактично сплачену позивачем з нарахованого грошового забезпечення суму ПДФО в розмірі 94573,18 грн. компенсовано не було.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв'язку з виконанням ними своїх обов'язків під час проходження служби (надалі по тесту також - грошова компенсація) визначається приписами Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 (далі - Порядок №44).

Пунктом 2 Порядку №44 (у редакції, чинній до 03.06.2017р.) було визначено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Держспецзв'язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро.

У свою чергу, з 03.06.2017 і на даний час вказаний пункт 2 Порядку №44 викладений в наступній редакції, зокрема, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв'язку з виконанням обов'язків під час проходження служби.

За змістом пунктів 3-6 Порядку №44 виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв'язку з виконанням ними своїх обов'язків під час проходження служби (надалі по тексту також - грошове забезпечення), що пов'язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" (889-15).

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Територіальні органи Державного казначейства та установи банків провадять за платіжними документами видачу податковим агентам готівки для здійснення одночасно виплати грошового забезпечення та грошової компенсації із сплатою (перерахуванням) в установленому порядку податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Варто відзначити, що вказані правовідносини з 01.01.2011 врегульовані також ПК України.

Зокрема, до 01.01.2017 пункт 168.5 статті 168 ПК України передбачав, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Вказана редакція правової норми свідчить, що до 01.01.2017 особи рядового і начальницького складу органів податкової міліції були віднесені до відповідної категорії громадян, яким суми податку на доходи фізичних осіб, що утримувалися з їх грошового забезпечення, спрямовувалися на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів.

Така редакція пункту 168.5 статті 168 ПК України до 01.01.2017 відповідала Порядку №44, в тому числі пункту 2 такого Порядку.

У той же час, з 01.01.2017, відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" за №1797-VIII від 21.12.2016 (далі - Закон №1797-VIII), пункт 168.5 статті 168 ПК України викладено в новій редакції, а саме: суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Тобто, з 01.01.2017 особи рядового і начальницького складу органів податкової міліції виключені із переліку відповідної категорії громадян, яким суми податку на доходи фізичних осіб, що утримувалися з їх грошового забезпечення, спрямовуються на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Абзацом 9 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1797-VIII зобов'язано Кабінет Міністрів України, серед іншого, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Станом на день звільнення позивача зі служби відповідні зміни щодо виключення осіб рядового і начальницького складу органів податкової міліції із переліку відповідної категорії громадян, не внесені до пункту 2 Порядку №44.

Позивач наполягає на застосуванні судом у спірних відносинах положень пункту 2 Порядку №44, і як наслідок всього Положення №44. Відповідач, в свою чергу, вказує на відповідні зміни до ПК України, і зазначає, що спірні правовідносини врегульовані безпосередньо новою редакцією пункту 168.5. статті 168 ПК України.

Таким чином, наявність права на отримання позивачем щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб залежить від того чи правомірно відповідач керувався нормами саме пункту 168.5 статті 168 ПК України, і чи є у зв'язку із цим в діях посадових осіб ГУ ДФС в області протиправна складова в частині не виконання діючих норм пункту 2 Порядку №44.

Відповідно до частини 1 статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Колегія суддів зазначає, що згідно із пунктом 2.1 статті 2 ПК України зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Пунктом 5.2 статті 5 ПК України визначено, що у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Відповідно до пункту 7.3 статті 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Частиною 3 статті 7 КАС України визначено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, оскільки згідно із ієрархією джерел права Закон це нормативно-правовий акт, що має вищу юридичну силу щодо інших актів, які повинні видаватись на основі Закону, для вирішення даної справи слід застосовувати пункт 168.5 статті 168 ПК України як правовий акт, положення якого мають вищу юридичну силу по відношенню до пункту 2 Порядку №44.

Варто відзначити також й те, що Порядок №44 не відповідає закону не тільки щодо пункту 2, але й в інших його положеннях, зокрема, пункт 3 містить посилання на Закон України "Про податок з доходів фізичних осіб", який втратив чинність 01.01.2011 з прийняттям ПК України.

За змістом статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач правомірно застосовував положення пункту 168.5 статті 168 ПК України, в редакції Закону №1797-VIII, при нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення працівника податкової міліції органів ДФС.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 25.03.2019 року у справі № 820/4516/18.

Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що передбачена пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України компенсація утриманої з грошового забезпечення (грошових винагород та інших виплат) суми податку на доходи фізичних осіб здійснюється за рахунок таких сум, тобто законодавцем встановлено особливості утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб для наведених у цьому пункту осіб. Тому спірні правовідносини врегульовано податковим законодавством, а саме Податковим кодексом України.

У спірний період (з 01.01.2017р. по 04.12.2017р.) встановлені п.168.5 ст.168 Податкового кодексу України особливості утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб не розповсюджувалися на осіб рядового і начальницького складу податкової міліції. Тому утримані з грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу податкової міліції суми податку на доходи фізичних осіб не підлягали спрямуванню на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Ретроспективний аналіз Порядку №44 дозволяє дійти висновку, що його приписи не можуть бути самостійною підставою для визначення наявності у особи права на вказану компенсацію, оскільки цей Порядок було затверджено на виконання п.22.7 ст.22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та він лише визначає умови і механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб певним категоріям громадян, право на яке було передбачено у вказаному Законі, а у наступному в Податковому кодексі України.

Не приведення приписів Порядку №44 у відповідність до внесених Законом України №1797-VIII від 21.12.2016р. змін до Податкового кодексу України в частині виключення певної категорії громадян з переліку осіб, які мають право на компенсацію, не є підставою розглядати цій Порядок як нормативно-правовий акт, який визначає особливості утримання і сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб для осіб рядового і начальницького складу податкової міліції.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів не вбачає порушення в діях посадових осіб відповідача в не нарахуванні та не виплаті грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб у період з 01.01.2017 по 31.05.2018 і відповідного порушення права позивача на належний розмір грошового забезпечення під час служби.

Посилання позивача на те, що служба в органах податкової міліції є військовою службою колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки це не відповідає визначеному ст.2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» розумінню військової служби.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на наявність дискримінації по відношенню до нього, оскільки нерозповсюдження дії п.165.8 ст.165 Податкового кодексу України щодо особливостей порядку утримання та сплати (перерахування) податку для певних категорій громадян на осіб рядового і начальницького складу податкової міліції - не вказує на дискримінаційне поводження відносно позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, з дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, у зв'язку з чим, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправної бездіяльності Харківської ОДПІ ГУДФС у Харківській області по невиплаті грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб та розрахунку при звільненні та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації у розмірі утриманої суми податку на доходи фізичних осіб в сумі 94 573, 18 грн., внаслідок невірного застосування норм матеріального права, а саме: п. 168.5 ст. 168 ПК України.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, про які зазначено вище, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з прийняттям в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року по справі № 520/8731/18 скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Прийняти в цій частині постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправної бездіяльності Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області по невиплаті грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб та розрахунку при звільненні та стягнення з Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі утриманої суми податку на доходи фізичних осіб в сумі 94 573, 18 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору - відмовити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року по справі № 520/8731/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 15.04.2019 року