Справа № 620/308/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/308/19 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління комунального майна Чернігівської обласної ради на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Чернігівської обласної ради, Управління комунального майна Чернігівської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до Чернігівської обласної ради, Управління комунального майна Чернігівської обласної ради, в якому просили суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення 12 сесії 7 скликання Чернігівської обласної ради від 28 березня 2018 року № 66-12/VII «Про внесення змін до Положення про порядок передачі майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в оренду»;

- визнати протиправним та скасувати рішення 12 сесії 7 скликання Чернігівської обласної ради від 28 березня 2018 року № 66-12/VII «Про затвердження Положення про управління комунального майна Чернігівської обласної ради у новій редакції»;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління комунального майна Чернігівської обласної ради від 08 жовтня 2018 року № 159 «Про передачу в оренду цілісного майнового комплексу комунального підприємства «Ліки України» Чернігівської обласної ради».

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

В апеляційній скарзі відповідач-2 Управління комунального майна Чернігівської обласної ради, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та закрити провадження у справі.

Зокрема, скаржник зазначає, що даний спір є цивільно-правовим, стосується майнових інтересів позивачів, оскільки виник внаслідок передачі цілісного майнового комплексу комунального підприємства «Ліки України» Чернігівської обласної ради в оренду. Також, на думку апелянта, підставою звернення до суду стало порушення немайнових інтересів позивачів, яких позбавили можливості як депутатів обласної ради прийняти обдумане та виважене рішення, внаслідок чого оскаржувані рішення були прийняті помилково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

В ч. 2 статті 293 КАС України встановлено, що ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу.

Згідно п. 5 ч. 1 статті 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, щодо відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності.

Частиною 1 статті 171 КАС України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Згідно ч.1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У пункті 2 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» зазначається, що законодавство не містить визначення терміна "публічно-правовий спір". Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

В цій постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» також чітко вказано, що суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у них відносинах владних управлінських функцій.

Крім того, в постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2018 року по справі № 825/519/17 також зазначено, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

При вивченні матеріалів справи судом встановлено, що в основу підстав пред'явленого позову покладено мотиви незаконності прийнятих рішень органів місцевого самоврядування, як суб'єктів владних повноважень, протиправність яких може бути встановлено судом, якщо іншого не доведуть відповідачі.

Так, позов обґрунтовано тим, що відповідно до статей 19, 140 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Місцеве самоврядування визначено як право територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Відповідно до статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, майно і майнові права, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності.

Згідно статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до п.п. 19-20 статті 43 вказаного Закону виключно на пленарних засіданнях районних і обласних рад вирішуються питання про продаж, передачу в оренду, концесію або під заставу об'єктів комунальної власності, які забезпечують спільні потреби територіальних громад і перебувають в управлінні районних, обласних рад, а також придбання таких об'єктів в установленому законом порядку; вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Оскаржувані рішення відповідачів стосуються розширення повноважень окремого Управління Чернігівської обласної ради, а також рішення цього Управління в особі його керівника щодо відчуження комунального майна територіальних громад Чернігівської області - цілісного майнового комплексу Комунального підприємства «Ліки України», без відповідного на те дозволу/погодження сесії обласної ради. Тобто, прийняті у публічній сфері права рішення відповідачів як суб'єктів владних повноважень, на думку позивачів, не відповідають вимогам Закону та прямо суперечать йому, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Зазначаючи характер спору апелянтом неправильно суб'єктивно оцінено винесений на розгляд суду спір як майновий. Обґрунтовуючи таку оцінку відповідачем в апеляційній скарзі зазначається, що спір майновий, оскільки виник внаслідок передачі цілісного майнового комплексу комунального підприємства. Однак, це твердження є помилковим, оскільки підставою позову є не захист особистих цивільних прав та/або цивільних майнових інтересів позивачів, а перевірка законності рішень органів місцевого самоврядування в рамках здійснення ними своїх управлінських функцій та реалізації відповідних повноважень.

Отже, пред'явлений позов не є позовом майнового характеру, який направлено на захист особистих прав та інтересів позивачів, а є вимогою щодо перевірки законності здійснення владних управлінських функцій органів місцевого самоврядування по відношенню до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» як спеціального нормативно-правового акту, що регулює підстави, межі та спосіб здійснення повноважень цими органами.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і апеляційним судом відхиляються, оскільки є помилковими.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Згідно ч. 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління комунального майна Чернігівської обласної ради - залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку