Справа № 1340/5601/18
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/5601/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Василько А.В., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зіккурат», представник - Москович А.Я.
до Головного управління Держпраці у Львівській області, представник - Вакула А.Я.
про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗІККУРАТ» звернулось до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ 2045/461/АВ/ФС від 24.10.2018 року, відповідно до якої до ТОВ «Зіккурат» згідно з п. 2 ч. 2. ст. 265 Кодексу законів про працю застосовано штраф у розмірі 1675350,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ 2045/461/АВ/ФС від 24.10.2018 року, відповідно до якої до ТОВ «Зіккурат» згідно з п. 4 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю застосовано штраф у розмірі 335 070, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується з постановою 1 відповідача, оскільки вважає що вона прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, а тому є протиправною і підлягає скасуванню з наступних підстав:

В згаданій постанові зазначено, що в ході інспекційного відвідування ТОВ «Зіккурат» надано копії діючих станом на 05.10.2018 року цивільно-правових договорів укладених між позивачем та громадянами, які виконували роботи згідну предмету договорів: оздоблювальні роботи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7; оздоблювальні та покрівельні роботи - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11; штукатурні та покрівельні роботи - ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15; штукатурні та оздоблювальні роботи - ОСОБА_16, ОСОБА_17

У постанові стверджується про те, що: «у предметі договорів не вказано об'єм робіт, який підлягає оздобленню, штукатурці та покрівлі. У розділі «Розмір та порядок оплати» договір не обумовлено конкретного розміру винагороди за одиницю виконаної Виконавцем роботи».

Також у цій же постанові зазначається, що «всі Виконавці виконали однакову роботу (кількість наданих послуг) з рівноцінною оплатою однієї послуги незалежно від її характеру та складності. Крім цього, предметом вказаних договорів є власне праця Виконавця в процесі діяльності Підприємства, а не виконання Виконавцем певного визначеного обсягу робіт, так як договорами обумовлено процес праці, а не її кінцевий результат.».

На підставі вищенаведеного відповідачем зроблено висновок про те, що позивач допустив до роботи без укладення трудового договору 15 працівників.

Позивач не погоджується з накладенням вищезазначеного штрафу з огляду на те, що Управління Держпраці не мають повноважень визнавати цивільно-правовий договір трудовим договором. Стверджуючи про те, що цивільно-правовий договір насправді є трудовим договором, Управління Держпраці визнає здійснений правочин удаваним.

Посадові особи (в т.ч. інспектори) Держпраці не наділені повноваженнями щодо визнання правочинів недійсними, у тому числі удаваними. Це може зробити виключно суд.

Відповідно до роз'яснень, Мінсоцполітики у листі від 23.05.2017 р. №10620/0/2-17/13 «сторонами трудового договору є працівник і роботодавець (власник або уповноважений ним орган), а цивільно-правового - замовник і виконавець».

Міністерство праці та соціальної політики України у своєму листі від 26.12.2003 року №06/1-4/200 «Щодо застосування трудових договорів та договорів підряду» зазначає, що: «серед ознак, за допомогою яких відрізняється один вид договору від іншого, можна виділити такі: за договором підряду, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, яка відрізняє підрядні відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором організація трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядчик, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.»

Позивач звертає увагу на те, що в укладених цивільно-правових угодах між замовником (ТОВ «Зіккурат») та виконавцями відсутні ознаки трудових відносин.

Між виконавцями та замовником за цивільно-правовими угодами підписуються акти прийняття-передачі виконаних робіт, в яких зазначено, які роботи/послуги передав виконавець та їх вартість.

На думку позивача не справедливо застосовувати однакову санкцію до двох різних правопорушень, оскільки «фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору» - не є тотожним поняттю «підміна трудового договору цивільно-правовими угодами», оскільки за наслідками та характером дані дії носять суттєво відмінний ступінь суспільної небезпеки та правову природу. Дану обставину підтверджує той факт, що на підставі укладених між позивачем та фізичними особами цивільно-правовими договорами сплачувалися всі обов'язкові збори та платежі: податок на доходи фізичних осіб, військовий збір та єдиний внесок на загальнообов'язкове соціальне страхування, тоді як допуск працівника без оформлення трудових угод означає нелегальне працевлаштування фізичних осіб з метою уникнення сплати податків.

Також, позивач не погоджується з Постановою 2, прийнятою відповідачем, оскільки вважає що вона прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, а тому є протиправною і підлягає скасуванню з наступних підстав:

В згаданій постанові зазначається, що з наданих для вивчення штатних розписів, затверджених директором, відомостей нарахування та виплати заробітної плати, встановлено посадові оклади директора у розмірі 5000,00 грн., комерційного директора у розмірі 4000,00 грн., інженера-кошторисника, менеджера, з постачання, виконавця робіт та керівника відділу постачання у розмірі 3500,00 грн. були незмінними впродовж січня - червня 2017 р., а відтак, починаючи із грудня 2017 року підлягала проведенню індексації, яку слід було нарахувати, відповідно до приросту індексів споживчих цін.

Відповідачем стверджується, що при огляді відомостей нарахування заробітної плати за 2017 рік та січень-вересень 2018 року встановлено, що індексація заробітної плати на підприємстві не нараховувалась та не виплачувалась директору ОСОБА_18, комерційному директору ОСОБА_19, інженеру-кошториснику ОСОБА_20, менеджеру з постачання ОСОБА_21 керівнику відділу постачання ОСОБА_22, виконавцям робіт ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 та ОСОБА_26

Позивач вказане пояснює тим, що у зв'язку з допущеною бухгалтером помилкою у грудні 2017 року не було нараховано та не виплачено індексацію за фактично відпрацьований час відповідним працівникам.

Сума індексації за грудень 2017 року для кожного посадового окладу становить 58,15 грн. Виходячи з вищенаведеного, сума недоплати по усіх посадових окладах становить - 523,35 грн. Посадові оклади всіх працівників ТОВ «Зіккурат» були підняті з січня 2018 року.

Підняття окладів в середньому у 16 раз перевищує суму індексації. Даний факт також підтверджує те, що не нарахування індексації сталось в результаті допущеної помилки, а не умисних дій.

Невиплачену суму індексацію підприємство нарахувало працівникам у жовтні 2018 року у повному обсязі, що підтверджується розрахунково - платіжною відомістю № НЗП-000017 і відомістю нарахування коштів №209 за жовтень 2018 року.

Позивачем в повному обсязі виконані зобов'язання з виплати сум індексації грошових доходів громадян. Позивач вжив всіх залежних від нього заходів для виплати такої індексації, тому накладення штрафних санкцій за не нарахування та невиплату індексації заробітної плати, зважаючи на добросовісність дій позивача, порушується принцип пропорційності.

Також, позивач зазначає, що Постанова 1 та Постанова 2 мають однакову назву, номер та дату хоча містять різний зміст та суми штрафів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові пояснення та докази, просив позов задоволити повністю.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, що згідно даних ЄДР, у позивача основним видом економічної діяльності є будівництво житлових і нежитлових будівель (КВЕД 41.20).

Згідно з штатних розписів за період 2017-2018 років, у товариства не передбачені посади робітничих професій (до прикладу маляр, штукатур, покрівельник тощо), тобто тих посад, які першочергово необхідні для здійснення даного виду господарської діяльності, натомість такі залучалися на умовах «цивільно-правових» договорів.

Як вбачається із змісту долучених позивачем актів приймання-передачі виконаних робіт, вищевказаним особам, за укладеними договорами систематично, щомісяця виплачувалася винагорода в однаковому розмірі, в незалежності від результатів виконаної роботи.

Більше того, із змісту наданих в ході інспекційного відвідування та долучених до позовної заяви «цивільно-правових» договорів та актів до них, вбачається ряд випадків допуску працівників до роботи в інтересах позивача, яка не входить до предмету вказаних «договорів».

Таким чином, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату (договір підряду) або споживання певної послуги замовником (договір про надання послуг).

Договори, якими позивач намагається довести факт існування цивільно-правових відносин, укладені на тривалий період часу (13 із 15 майже на один календарний рік). Оплата за договорами здійснювалася систематично, кожного місяця, в однаковому розмірі для всіх виконавців.

У вказаних договорах відсутні визначені на розсуд сторін і погоджені ними, умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що свідчить про відсутність змісту цивільного договору як такого (ст. 628 ЦК України).

Відповідач вказує, що праця за «цивільно-правовими договорами» підряду не була юридично самостійною та спрямованою на одержання конкретного результату, а здійснювалася у межах діяльності всього товариства з систематичним виконанням трудових функцій та була покликана на досягнення мети господарської діяльності товариства.

Відтак, вказані договори, на думку відповідача мають ознаки трудового характеру та підпадають під дію законодавства про працю в повному обсязі, в т.ч. і в частині їхнього укладення.

Позивачем на виконання вимог припису від 05.10.2018 року № ЛВ 2045/461/АВ/П було надіслано на адресу Управління повідомлення від 19.10.2018 року №1910/18-1 про усунення виявленого порушення, а саме, товариством повідомлено про те, що 16.10.2018 року цивільно-правові угоди із 15 особами, що вказані в акті інспекційного відвідування було розірвано.

Стосовно правомірності винесення постанови за порушення вимог ч. 6 ст. 95 КЗпП України відповідач зазначив те, що відповідно до абз. 2 п. 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078, індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідач стосовно доводів позивача про те, що вказане порушення є усунуте, а також щодо помилки допущеної бухгалтером по невиплаті індексації заробітної плати у грудні 2017 року, зазначив, що такі обставини не можуть бути підставою для визнання оскаржуваної постанови протиправною.

Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги заперечив, надав суду додаткові докази та пояснення, просив в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді 23.11.2018 року відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі.

Судом встановлені наступні обставини:

За результатами інспекційного відвідування складено акт №ЛВ2045/461/АВ від 05.10.2018 року та припис №ЛВ2045/461/АВ 05.10.2018 року, наслідком чого 24.10.2018 року відповідачем прийняті:

Постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ 2045/461/АВ/ФС, відповідно до якої до ТОВ «Зіккурат» згідно з п. 2 ч. 2. ст. 265 Кодексу законів про працю застосовано штраф у розмірі 1675350,00 грн. (один мільйон шістсот сімдесяти п'ять тисяч триста п'ятдесяти гривень 00 копійок);

Постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ 2045/461/АВ/ФС, відповідно до якої до ТОВ «Зіккурат» згідно з п. 4 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю застосовано штраф у розмірі 335070,00 грн. (триста тридцять п'ять тисяч сімдесяти гривень 00 копійок).

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає спірні рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Судом не враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірних рішень з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

Згідно з ч. 1 ст. 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, який, зокрема, реалізує державну політику у сфері охорони праці, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Відповідно до п. 7 цього ж Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначається Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою КМУ від 26.04.2017 року № 295.

Згідно з абз. 1 п. 2 цього ж Порядку, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Згідно з матеріалами справи, судом встановлено, що на підставі наказу відповідача від 01.10.2018 року за №2295, в період з 04.10.2018 року по 05.10.2018 року, інспекторами відповідача ОСОБА_27 та ОСОБА_28, проведено інспекційне відвідування позивача.

За результатами інспекційного відвідування складено акт №ЛВ2045/461/АВ від 05.10.2018 року та припис №ЛВ2045/461/АВ 05.10.2018 року.

До інспекційного відвідування позивачем надано копії діючих станом на 05.10.2018 року цивільно-правових договорів, укладених між позивачем та громадянами, які виконували наступні роботи:

- оздоблювальні роботи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7;

- оздоблювальні та покрівельні роботи - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_29;

- штукатурні та покрівельні роботи - ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15В;

- штукатурні та оздоблювальні роботи - ОСОБА_16, ОСОБА_17

Факт виконання робіт за вказаними договорами позивач підтвердив актами приймання-передачі виконаних робіт за цивільно - правовою угодою.

Відповідно до долучених позивачем актів приймання-передачі виконаних робіт, вищевказаним особам, за укладеними договорами систематично, щомісяця виплачувалася винагорода в однаковому розмірі, в незалежності від результатів виконаної роботи.

Згідно наданих до перевірки цивільно-правових договорів та актів до них, вбачаються випадки допуску працівників до роботи в інтересах позивача, яка не входить до предмету згаданих договорів, а саме:

- відповідно до договору №06/01-18 від 02.01.2018 року із гр. ОСОБА_5, такий бере на себе зобов'язання з 03.01.2018 по 31.12.2018 року виконувати такі роботи: оздоблювальні роботи на об'єкті вул. Озерна, 1 у м. Дроговиж, оздоблювальні роботи на об'єктах Замарстинівська 233, Козельницька, 1А. Проте, згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 27.06.2018 року, ОСОБА_5 здійснював не передбачені договором роботи, а саме влаштування покрівлі на об'єкті по вул. Залізнична, 7 у м. Львові, за що отримав грошові кошти в розмірі 4000,00 грн. Згідно акту від 31.01.2018 року, останній проводив внутрішній ремонт на об'єкті за адресою вул. Озерна с. Дроговиж Львівської області, за що отримав винагороду в такому ж розмірі - 4 000 грн.;

- відповідно до договору із гр. ОСОБА_29 №05/01-18 від 02.01.2018 р., такий бере на себе зобов'язання з 03.01.2018 року по 31.12.2018 року виконувати оздоблювальні роботи на об'єкті вул. Озерна, 1 у м. Дроговиж та по вул. Козельницька, 1-А, покрівельні роботи на об'єктах вул. Залізнична, 7 та вул. Козельницька, 1-А. Згідно актів від 31.05.2018 року та 31.01.2018 року, такий виконував роботи із влаштування гідроізоляції на об'єкті по вул. Залізнична, 7 у м. Львові, а також здійснював внутрішній ремонт на об'єкті у с. Дроговиж, за що отримав грошові кошти в розмірі по 4000,00 грн. згідно кожного акту;

- відповідно до договору №03/01-18 від 02.01.2018 року із гр. ОСОБА_10, останній бере на себе зобов'язання з 03.01.2018 року по 31.12.2018 року виконувати такі роботи: оздоблювальні роботи на об'єкті вул. Озерна, 1 у м. Дроговиж, покрівельні роботи на об'єктах Козельницька, 1А та Залізнична, 7. Згідно актів від 31.05.2018 року та 31.01.2018 року, такий виконував роботи із влаштування гідроізоляції на об'єкті по вул. Залізнична, 7 у м. Львові, а також здійснював внутрішній ремонт на об'єкті у с. Дроговиж, за що отримав грошові кошти в розмірі по 4000,00 грн. згідно кожного акту;

- відповідно до договору №04/01-18 від 02.01.2018 року із гр. ОСОБА_9, передбачено, що останній бере на себе зобов'язання з 03.01.2018 року по 31.12.2018 року виконувати такі роботи: оздоблювальні роботи на об'єкті вул. Озерна, 1 у м. Дроговиж, покрівельні роботи на об'єктах Козельницька, 1А та Залізнична, 7. Згідно актів від 31.05.2018 року та 31.01.2018 року, такий аналогічно виконував роботи із влаштування гідроізоляції на об'єкті по вул. Залізнична, 7 у м. Львові, а також здійснював внутрішній ремонт на об'єкті у с. Дроговиж, за що отримав грошові кошти в розмірі по 4000,00 грн. згідно кожного акту;

- відповідно до договору із гр. ОСОБА_8 №14/01-18 від 02.01.2018 року, такий бере на себе зобов'язання з 03.01.2018 року по 31.12.2018 року виконувати покрівельні роботи оздоблювальні роботи на об'єкті вул. Залізнична, 7; оздоблення сходових кліток на об'єкті по вул. Замарстинівській, 233. Із змісту актів від 31.08.2018 року та 31.07.2018 року, вбачається, що останній виконував оздоблювальні роботи на об'єкті по вул. Козельницькій, 1-А у м. Львові та покрівельні роботи на об'єкті за тією ж адресою. За вказані роботи гр. ОСОБА_8 отримав по 4000,00 грн.;

- відповідно до договору №13/01-18 від 02.01.2018 року із гр. ОСОБА_12, останній бере на себе зобов'язання з 03.01.2018 року по 31.12.2018 року виконувати штукатурні роботи на об'єкті вул. Замарстинівська, 233, покрівельні роботи Залізнична, 7, фасадні роботи - Козельницька, 1А. Згідно з акту від 31.05.2018 року, гр. ОСОБА_12 виконував роботи із влаштування перемички на об'єкті по вул. Наукова, 96 Б у м. Львові, за що отримав 4000,00 грн.;

- відповідно до договору №12/01-18 від 02.01.2018 року із гр. ОСОБА_13, останній бере на себе зобов'язання з 03.01.2018 року по 31.12.2018 року виконувати штукатурні роботи на об'єкті вул. Замарстинівська, 233, покрівельні роботи Залізнична, 7, фасадні роботи - Козельницька, 1А. Згідно з акту 31.05.2018 року, гр. ОСОБА_13 виконував роботи із влаштування перемички на об'єкті по вул. Наукова, 96 Б у м. Львові, за що отримав 4000,00 грн.;

- відповідно до договору №11/01-18 від 02.01.2018 року із гр. ОСОБА_14, останній бере на себе зобов'язання з 03.01.2018 року по 31.12.2018 року виконувати штукатурні роботи та огородження сходових маршів на об'єкті вул. Замарстинівська, 233, покрівельні роботи - Козельницька, 1А. Згідно з акту від 31.08.2018 року, вбачається, що останній виконував оздоблювальні роботи на об'єкті по вул. Козельницькій, 1-А у м. Львові, що не передбачено предметом договору, та отримав за це 4000,00 грн.;

- відповідно до договору №09/01-18 від 02.01.2018 року із гр. ОСОБА_16, останній бере на себе зобов'язання з 03.01.2018 року по 31.12.2018 року виконувати штукатурні та оздоблювальні - вул. Замарстинівська, 233, покрівельні роботи - Козельницька, 1А. Згідно з акту від 31.05.2018 року останній виконував роботи з огородження сходових маршів на об'єкті по вул. Замарстинівська, 233 та отримав за це 4000,00 грн.

Судом враховуються заперечення відповідача про те, що відносини між позивачем та вказаними 15-ма особами не мали цивільно-правового характеру, а виключно трудовий.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Суд зазначає, що основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату (договір підряду) або споживання певної послуги замовником (договір про надання послуг).

Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Зазначена правова позиція щодо розмежування сфери трудових та цивільно-правових відносин має місце і у практиці Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 04.07.2018 року №820/1432/17; постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року № 822/723/17).

Договори, якими позивач доводить факт існування цивільно-правових відносин, укладені на один календарний рік. Оплата за договорами здійснювалася систематично, кожного місяця, в однаковому розмірі для всіх виконавців, без будь яких обмежень.

Згідно зі змістом згаданих договорів виконавці самостійно організовували процес виконання роботи та не підпадали під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не є доказом того, що між сторонами мали місце лише відносини цивільно-правового характеру, оскільки ці ж договори не містять обсягу робіт, строку та порядку їх виконання, графіку їх виконання, в таких передбачено обов'язок позивача забезпечити громадян усім необхідним для виконання роботи передбаченої такими договорами, що також вказує на наявність саме трудових відносин.

На запитання суду представник позивача вказав, що згадані громадяни по суті були субпідрядниками щодо підрядних зобов'язань позивача, на різних об'єктах. Виконані роботи приймав лише позивач, належні первині документи: №КБ-2в «Акт приймання виконаних будівельних робіт» та №КБ-3 «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати» вищевказані громадяни по виконаних роботах не підписували.

Відповідно судом враховуються пояснення відповідача, що праця за «цивільно-правовими договорами підряду» не була юридично самостійною та спрямованою на одержання конкретного результату, а здійснювалася у межах діяльності позивача з систематичним виконанням трудових функцій та була покликана на досягнення мети господарської діяльності саме позивача.

Суд зазначає, що надання позивачем згаданим вище фактично трудовим правовідносинам лише форми договору цивільно-правового характеру не створює юридичних наслідків.

Відтак, вказані договори, мали ознаки трудового характеру та підпадали під дію законодавства про працю в повному обсязі, в т.ч. і в частині їхнього укладення.

Згідно з ч. 3 ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Також, судом не враховуються аргументи позивача щодо протиправності спірної постанови за порушення вимог ч. 6 ст. 95 КЗпП України, оскільки згідно з абз. 2 п. 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення №1078, індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Абзац 3 п. 1-1, цього ж Порядку, передбачає, що індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 1 додатку 1 до згаданого вище Порядку, передбачено, що індекс споживчих цін для визначення порогу індексації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування згадано вище Закону.

Відповідач зазначає, що даному випадку, величина індексу споживчих цін перевищила поріг 103,0% у жовтні 2017 року (добуток індексів за липень - жовтень 2017 року склав 103,3%). Індекс за жовтень було опубліковано до 10.11.2017 року.

Щодо аргументів позивача про те, що вказане порушення є усунуте, а також щодо помилки допущеної бухгалтером по невиплаті індексації заробітної плати у грудні 2017 року, то такі судом не враховуються, оскільки не є підставою для визнання протиправною та скасування спірної постанови.

Згідно з пунктом 29 Порядку проведення індексації грошових доходів населення № 295, заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Згідно з ч. 4 ст. 265 КЗпП України, штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України визначається Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою КМУ від 17.07.2013 року № 509.

Згідно з абзацу першого п. 2 цього ж Порядку, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Згідно з абзацом другим цього ж пункту підставою для накладення штрафу є, зокрема, акт про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Згідно з п. 3 цього ж Порядку, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Згідно з п. 4 цього ж Порядку, справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Згідно з п. 5 цього ж Порядку, у разі надходження від суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.

Згідно з п. 6 цього ж Порядку, про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Згідно з п. 7 цього ж Порядку, справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Як зазначив відповідач, 12.10.2018 року начальником Управління прийнято рішення № ЛВ2045/461/АВ/ТН/МГ про призначення до розгляду справи про накладення штрафу на позивача на 24.10.2018 року, про що повідомлено. 17.10.2018 року листом № 527/1/11-39 від 16.10.2018 року позивачу було скеровано виклик на розгляд справи на 24.10.2018 року о 12:00 год. Відповідачем дотримано встановлену чинним законодавством процедуру проведення контрольного заходу та процедуру притягнення суб'єкта господарювання до фінансової відповідальності.

Також суд зазначає, що згідно з ч. 6 ст. 78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно надану постанову Галицького районного суду м. Львова від 26.12.2018 року по справі №461/9233/18, якою у притягненні ОСОБА_30 до адміністративної відповідальності за ч. 1.3 ст. 41 КУаПП відмовлено за відсутністю складу адміністративного правопорушення, судом не враховується, оскільки така не стосується позивача як юридичної особи, сторони спірних правовідносин.

З цих же підстав судом враховуються заперечення відповідача.

Відповідно позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Зіккурат» (79016, м. Львів, вул. Шептицьких, 26) до Головного управління Держпраці у Львівській області (79005, м. Львів, пл. Міцкевича, буд. 8) про визнання протиправними та скасування постанов, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. 295 -297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення складено у повному обсязі 15.04.2019 року.

Суддя Гавдик З.В.