Справа № 280/4337/18
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ДОДАТКОВЕ СУДОВЕ РІШЕННЯ
25 лютого 2019 року 15:45 Справа № 280/4337/18 :
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Мащенко Д.В.,
позивача Грамчук М.О., Гришина С.В., Харченко Р.В.,
відповідача Лазарук В.В.,
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.02.2019 у справі №280/4337/18 адміністративний позов Приватного підприємства «Наукове промислово-комерційне об'єднання «ТАТА» (вул. Макаренка, 13, м. Запоріжжя, 69032) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень частково задоволено позовні вимоги:

- визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області № (форма "Р") від 18.09.2018, в частині збільшення Приватному підприємству "Наукове промислово-комерційне об'єднання "ТАТА" грошове зобов'язання з податку на додану вартість за основним зобов'язанням у розмірі 795425,00 грн. та штрафними санкціями 198856,33 грн., а всього на суму 994281,33 грн.;

- визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області № (форма «Р») від 18.09.2018, яким Приватному підприємству «Наукове промислово-комерційне об'єднання «ТАТА» збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток за основним платежем у розмірі 38758,00 грн. та штрафними санкціями 9689,50 грн., а всього на суму 48447,50 грн.;

- визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області № (форма «В4») від 18.09.2018, яким встановлено суму завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту звітного (податкового) періоду у розмірі 18685,00 грн.;

- визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області № (форма «П»), яким визначено суму завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 117626,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В судовому засіданні 13.02.2019 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час судових дебатів, 13.02.2019, представником позивача зазначено, що ним будуть подані докази, на підтвердження вартості понесених судових витрат, протягом строків встановлених ч.7 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

18 лютого 2019 року на адресу суду надійшло клопотання про залучення доказів на підтвердження вартості понесених позивачем витрат.

У зазначеному клопотанні позивач просить суд стягнути на користь позивача за відповідача судові витрати по справі на загальну суму 217934,35 грн., з яких: судовий збір у сумі 22434,35 грн., 25000,00 грн. - витрати на проведення експертизи, 10000,00 грн. витрати на надання науково-консультативного висновку, 60000,00 грн. - витрати на правову допомогу, надану АБ «Станіслава Гришина», 70000,00 грн. - витрати на правову допомогу, надану ФОП ОСОБА_5, 30000,00 грн. - витрати на правову допомогу, надану АБ «Грамчук і партнери».

Судове засідання з питання ухвалення додаткового судового рішення призначено на 25.02.2019, про що сторони повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 25.02.2019 представники позивача підтримали заявлене клопотання щодо стягнення судових витрат, просили його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти клопотання щодо стягнення судових витрат.

Згідно з приписами ч.3 ст.252 КАС України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

У судовому засіданні 25.02.2019 судом була проголошена вступна та резолютивна частини додаткового судового рішення.

Розглянувши клопотання позивача про ухвалення додаткового судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час подання позовної заяви до суду, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 22434,35 грн., що підтверджується платіжним дорученням №91 (№09) від 10.10.2018 (т.1, а.с. 3).

За приписами ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

З приводу витрат позивача за надання науково-консультативного висновку суд зазначає, що за приписами ч. 1 ст. 112 КАС України учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо: 1) застосування аналогії закону чи аналогії права; 2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі.

Наданий позивачем науково-правовий висновок (а.с. 4-33 т. 10) не відповідає вимогам ст. 112 КАС України, оскільки в даному провадженні не вирішувалось питання щодо застосування аналогії закону чи аналогії права, а так само щодо змісту норм іноземного права.

Відтак, витрати позивача на надання науково-консультативного висновку не є судовими витратами (не пов'язані з розглядом цієї справи), а тому у суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача витрат позивача у сумі 10000,00 грн.

З приводу витрат позивача на проведення експертизи суд зазначає наступне.

На підтвердження факту таких витрат позивачем надано договір про проведення судово-економічної експертизи від 09.10.2018 №34, рахунок №243 від 05.11.2018, акт приймання-передачі виконаних робіт від 05.11.2018, платіжні доручення від 09.10.2018 №73 на 4000,00 грн. та від 09.11.2018 №147 на 21500,00 грн. Також до матеріалів справи було долучено висновок №116 від 05.11.2018 за результатами проведеної судово-економічної експертизи за адвокатським запитом адвоката Харченко Р.В.

За змістом п. 2.1 Договору від 09.10.2018 замовник (позивач) доручає, а виконавець (ПАФ «Лінара-аудит») зобов'язується виконати на замовлення судово-економічну експертизу (експертне дослідження) з питань, викладених в замовленні.

Суд зазначає, що замовлення, про яке йдеться в п. 2.1 Договору суду не надано, а зі змісту висновку №116 від 05.11.2018 вбачається, що він складений за заявою адвоката Харченко Р.В.

Наведені обставини не дають підстав для твердження, що витрати здійснені позивачем за договором №34 із ПАФ «Лінара-аудит» від 09.10.2018 безпосередньо пов'язані із даною справою, а тому суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення витрат на проведення судово-економічної експертизи.

Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

З приводу витрат позивача на правову допомогу, надану ФОП ОСОБА_5, суд зазначає, що на підтвердження цих витрат суду надано договір від 02.07.2018 на консультаційно-юридичне обслуговування, акти прийому-передачі наданих послуг від 28.09.2018, від 31.10.2018, від 30.11.2018, платіжні доручення від 17.10.2018 №153 на 20000,00 грн., від 20.11.2018 №162 на 20000,00 грн., від 05.11.2018 №109 на 15000,00 грн. та від 19.10.2018 №191 на 15000,00 грн.

Суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів оплати витрат ОСОБА_5 як адвокату, а так само будь-яких доказів на підтвердження того, що ці послуги надавались в межах даної справи, а тому суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення цих витрат.

З приводу витрат на правову допомогу, надану АБ «Станіслава Гришина», в розмірі 60000,00 грн., суду надані договір від 02.07.2018 №04/07/18-1, додаткова угода №1 від 01.09.2018 до договору про надання правової допомоги №04/07/18-1, угода про співпрацю у сфері надання правової допомоги між адвокатським бюро «Станіслава Гришина» та адвокатом Харченко Регіною Владиславівною від 01.08.2018, акти прийому-передачі наданих послуг від 31.07.2018, від 29.08.2018, від 28.09.2018, від 31.10.2018, від 30.11.2018, від 28.12.2018, від 31.01.2018, наказ Адвокатського бюро «Станіслава Гришина» від 01.02.2018 №СВ/01/02/2018-01 щодо затвердження вартості послуг Адвокатського бюро «Станіслава Гришина» із додатком до нього, платіжні доручення №153 від 31.07.2018 на 5000,00 грн., №97 від 31.08.2018 на 5000,00 грн., №70 від 28.09.2018 на 5000,00 грн., №120 від 12.10.2018 на 5000,00 грн., №87 від 02.11.2018 на 10000,00 грн., №135 від 30.11.2018 на 10000,00 грн., №96 від 27.12.2018 на 10000,00 грн., №307 від 28.01.2018 на 10000,00 грн.

Суд зазначає, що предметом даної справи є податкові повідомлення-рішення відповідача від 18.09.2018, прийняті на підставі акту відповідача від 29.08.2018. Відтак, правовідносини щодо оскарження зазначених податкових повідомлень-рішень виникли лише після їх прийняття. З наведених підстав витрати позивача на правничу допомогу Адвокатського бюро «Станіслава Гришина», вчинені в липні-серпні 2018 року судом не приймаються як докази здійснених судових витрат. З наведених підстав суд дійшов висновку про підтвердження позивачем судових витрат на правничу допомогу Адвокатського бюро «Станіслава Гришина» у сумі 50000,00 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу, надану Адвокатським бюро «Грамчук і партнери», у сумі 30000,00 грн. суду надані договір про надання правової допомоги №1 від 02.05.2018, додаткова угода №3 від 01.10.2018 до цього договору, рахунок №07/12/2018-1 від 07.12.2018 на суму 30000,00 грн., акт приймання-передачі виконаних послуг за договором №1 в розрізі додаткової угоди №3 від 01.10.2018, платіжні доручення №227 від 08.02.2019 на суму 11500,00 грн. та №278 від 14.02.2018 на суму 11500,00 грн.

З наведеного вбачається, що позивачем підтверджено станом на 25.02.2019 витрати на правничу допомогу, надану Адвокатським бюро «Грамчук і партнери», на суму 23000,00 грн. Витрати на суму 7000,00 грн. документально не підтверджені, документи щодо сплати цієї суми позивачем суду не надані.

Зважаючи на викладені обставини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат, а саме в наведеній вище частині.

Керуючись статтями 132, 139, 241, 244, 252, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву Приватного підприємства «Наукове промислово-комерційне об'єднання «ТАТА» (вул. Макаренка, 13, м. Запоріжжя, 69032) про розподіл судових витрат задовольнити частково.

Ухвалити у справі додаткове судове рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107, ) на користь Приватного підприємства «Наукове промислово-комерційне об'єднання «ТАТА» (вул. Макаренка, 13, м. Запоріжжя, 69032, ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 22434,35 грн. (двадцять дві тисячі чотириста тридцять чотири гривні 35 копійок), витрати на правничу допомогу, надану Адвокатським бюро «Станіслав Гришин», у сумі 50000,00 грн. (п'ятдесят тисяч гривен 00 копійок) та витрати на правничу допомогу, надану Адвокатським бюро «Грамчук і партнери», у сумі 23000,00 грн. (двадцять три тисячі гривень 00 копійок).

В іншій частині заяви про розподіл судових витрат - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Додаткове судове рішення у повному обсязі виготовлено та підписано 15.04.2019.

Суддя Р.В. Кисіль