Справа № 826/17689/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року

м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Костюк Л.О. Кучми А.Ю. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" звернувся до суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 16 жовтня 2018 року Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення (19010100) на суму 6 316 517,24 грн., в тому числі (сума грошового зобов'язання 5 053 213,79 (п'ять мільйонів п'ятдесят три тисячі двісті тринадцять) гривень 79 копійок та штрафних санкцій в сумі 1 263 303,45 (один мільйон двісті шістдесят три тисячі триста три) гривні 45 копійок.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що відповідач у спірних правовідносинах необґрунтовано розширив зміст наказу №104 та поширили його на статтю 243 ПК України. Також, апелянт зазначає, що посадові особи відповідача при здійсненні перевірки не провели розрахунки по виокремленню втрат і витрат газу від іншого обсягу, який в силу проведення відповідних технологічних, регламентних робіт з експлуатації і утримання газорозподільних мереж при транспортуванні газу до кінцевого споживача безпосередньо скидався в атмосферу.

04 квітня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду відповідача - Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в період з 24 липня 2018 року по 18 вересня 2018 року Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби на підставі направлень від 24 липня 2018 року №711, №712, на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка Публічного акціонерного товариства «Чернігівгаз» () з питання повноти нарахування та сплати екологічного податку за викиди забруднюючих речовин в частині використання газу на виробничо-технологічні втрати та витрати за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2017 року, за результатами якої складено відповідний акт від 25 вересня 2018 року №2817/28-10-42-03/03358104.

Перевіркою встановлено порушення Публічним акціонерним товариством «Чернігівгаз»: - пункту 240.1 статті 240, підпункту 242.1.1 пункту 242.1 статті 242, пункту 249.1, пункту 249.2, пункту 249.3 статті 249 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено екологічний податок на загальну суму 7 179 184,42 грн., у тому числі по періодах: 3 квартал 2014 року - 78 024,87 грн. (підпадає під визначення статті 102 Податкового кодексу України), 4 квартал 2014 року - 1 066 808,53 грн.; 1 квартал 2015 року - 724 588,93 грн.; 2 квартал 2015 року - 256 548,30 грн.; 3 квартал 2015 року - 342 040,55 грн.; 4 квартал 2015 року - 1 159 257,16 грн.; 1 квартал 2016 року - 450 198,10 грн., 2 квартал 2016 року - 307 393,12 грн., 3 квартал 2016 року - 224 611,78 грн., 4 квартал 2016 року - 1 083 362,13 грн.; 1 квартал 2017 року - 941 971,82 грн., 2 квартал 2017 року - 226 462,31 грн., 3 квартал 2017 року - 317 916,82 грн.;

Розрахунок екологічного податку за 3 квартал 2014 року - 2 квартал 2015 року в сумі 2 047 945,76 грн. підпадає під визначення статті 102 Податкового кодексу України.

Як вбачається з акта перевірки, при перевірці використано: лист Департаменту екологічної безпеки та дозвільно-ліцензійної діяльності за вх. №19018/9 від 23 жовтня 2017 року «Про об'єкт оподаткування екологічним податком»; інформацію суб'єктів господарювання, що надійшла на адресу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби листами Публічного акціонерного товариства «Чернігівгаз»; лист Державної екологічної інспекції у Чернігівській області від 20 лютого 2018 року №04-12/431 (вх. №4009/9 від 23 березня 2018 року) та від 21 листопада 2017 року №10-21/3034; інформацію комп'ютерних баз даних та автоматизованих інформаційних систем: АС «Податковий блок», АС «Аудит», АС «Єдиний державний реєстр судових рішень», Єдиний реєстр податкових накладних, картка платника податків (відомості щодо податкової історії), АСМО «Інспектор-2006». Система співставлення даних реєстрів, виданих та отриманих податкових накладних контрагентів.

В ході проведення виїзної документальної позапланової перевірки на листи Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 09 листопада 2017 року №57796/10/28-10-41-06-16 та від 29 листопада 2017 року №62094/10-28-10-41-07-17 «Про надання документів», Публічним акціонерним товариством «Чернігівгаз» не надано:

- паспорти фізико-хімічних показників природного газу за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2017 року;

- розрахунки втрат за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2017 року, що наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 року №264 «Про затвердження методики визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами».

Перевіркою встановлено, що за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Чернігівгаз» задекларовано екологічного податку за викиди стаціонарними джерелами забруднення на загальну суму 115 562,08 грн. При цьому, Публічне акціонерне товариство «Чернігівгаз» є платником екологічного податку на викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин, в тому числі, вуглеводнів та нараховує екологічний податок згідно пункту 240.1 статті 240 Податкового кодексу України.

На підставі вказаних висновків акта перевірки, Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби прийняв податкове повідомлення-рішення від 16 жовтня 2018 року №, на підставі якого, позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення» у розмірі 6 316 517,24 грн., в т.ч. за податковими зобов'язаннями у розмірі 5 053 213,79 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1 263 303,45 грн.

Позивач, не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України)(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 240.1.1 пункту 240.1 статті 240 Податкового кодексу України, платниками екологічного податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються, зокрема викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення.

Підпунктом 14.1.230 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що стаціонарне джерело забруднення - підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об'єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу та/або скиди забруднюючих речовин у водні об'єкти.

Також, підпунктом 242.1.1 пункту 242.1 статті 242 Податкового кодексу України визначено об'єкт та базу оподаткування по екологічному податку, що справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, зокрема, обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

В силу пункту 249.2 статті 249 Податкового кодексу України, у разі якщо під час провадження господарської діяльності платником податку здійснюються різні види забруднення навколишнього природного середовища та/або забруднення різними видами забруднюючих речовин, такий платник зобов'язаний визначати суму податку окремо за кожним видом забруднення та/або за кожним видом забруднюючої речовини.

Згідно пункту 249.3 статті 249 ПК України, суми екологічного податку, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, обчислюються платниками податку самостійно щокварталу виходячи з фактичних обсягів викидів та ставок податку. Тобто, на підставі фактичних обсягів викидів забруднюючих речовин протягом звітного кварталу.

Так, пунктом 243.1 статті 243 ПК України визначено перелік забруднюючих речовин. Зокрема, зазначені забруднюючі речовини «вуглеводні» та «тверді речовини».

В силу пункту 243.1 статті 243 ПК України, ставка податку за викиди в атмосферне повітря окремих забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, із змінами, внесеними до Податкового кодексу України складає: - за ІІІ, ІV квартали 2014 року та 2015 рік згідно Закону України від 27 березня 2014 року №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» - 87,81 грн.; - за 2016 рік згідно Закону України від 24 грудня 2015 року №909-VIII - 111,26 грн.; - за 2017 рік згідно Закону України від 20 грудня 2016 року №1791-VIII - 124,61 грн.

Відповідно до положень статті 249 Податкового кодексу України, при наявності факту викидів забруднюючих речовин оподаткуванню підлягають фактичні викиди таких речовин.

Так, з матеріалів справи вбачається, що, за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2017 року, Публічним акціонерним товариством «Чернігівгаз» нараховано екологічного податку за викиди стаціонарними та пересувними джерелами забруднення на загальну суму 115 562,08 грн.

Позивач - ПАТ «Чернігівгаз» є оператором газорозподільних мереж та надає споживачам послуги з розподілу природного газу газорозподільними мережами.

Порядок розрахунків обсягів виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами України визначає Методика визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 року №264, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09 липня 2003 року за №571/7892 (далі - Методика №264).

Згідно вказаної Методики, виробничо-технологічні витрати газу - це газ, що витрачається під час виконання комплексу робіт, пов'язаних з введенням в експлуатацію новозбудованих, реконструйованих або капітально відремонтованих об'єктів системи газопостачання та на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

Виробничо-технологічні втрати газу - це газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньобудинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів.

Пунктом 5.9 Методики №264 визначено, що розрахунок допустимих та фактичних обсягів виробничо-технологічних втрат газу здійснюється газопостачальним або газорозподільним підприємством самостійно.

Пунктом 6.2.2 Методики №264 передбачено перелік технологічних операцій під час технічного обслуговування, поточного ремонту:

- усунення негерметичності елементів системи під час технічного огляду ГРП, БК ГРП, ШРП, ДКРТ; комплексних приладних обстежень газопроводів; технічного обслуговування ГРП, квартир; контрольних перевірок згідно з графіком;

- налагодження та регулювання обладнання у квартирах з газовим опаленням перед початком опалювального сезону та після ремонтів;

- налагодження та регулювання обладнання у квартирах житлових будинків після випробування на щільність;

- видалення газу, продування та заповнення елементів системи газопостачання під час поточних ремонтів, заміни обладнання, арматури.

Відповідно до пункту 1.2 наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 23 листопада 2011 року №737, яким встановлено порядок визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах, газорозподільні підприємства самостійно згідно з методиками, зазначеними в підпункті 1.1 пункту 1 цього наказу, розраховують річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік та не пізніше ніж за 2 місяці до початку року подають їх на затвердження до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Разом з цим, згідно пункту 1.1 вказаного наказу, річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах розраховуються відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 року №264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09 липня 2003 року за №570/7891, Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 року №264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09 липня 2003 року за №571/7892, та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21 жовтня 2003 року №595, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2003 року за №1224/8545.

Як зазначалося, пунктом 1 статті 243 ПК України визначено ставки податку за викиди в атмосферне повітря окремих забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, в т.ч. таких забруднюючих речовин «вуглеводні» та «тверді речовини».

Забруднюючі речовини визначені Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.03.2002 року №104 «Про затвердження Переліку речовин, які входять до «твердих речовин» та «вуглеводнів» і за викиди яких справляється збір» (Наказ зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.04.2002р. за № 322/6610).

В переліку забруднюючих речовин в розділі «вуглеводнів» даного Наказу зазначено забруднюючі речовини: метан, етан, пропан, бутан, пентан.

Платниками екологічного податку фактичні обсяги за кожним видом забруднюючої речовини визначаються самостійно в тоннах.

Як пояснив апелянт під час апеляційного розгляду справи стосовно віднесення до переліку забруднюючих речовин метану, а також порядку розрахунку вмісту метану у складі природного газу, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби було направлено запит до Департаменту екологічної безпеки та дозвільно-ліцензійної діяльності Міністерства екології та природних ресурсів України від 03.10.2017 р. № 8677/9/28-10-45-30-05.

На вказаний запит Департаментом екологічної безпеки та дозвільно-ліцензійної діяльності Міністерства екології та природних ресурсів України, листом № 7/3892-17 від 23.10.2017 року надано відповідь, що метан віднесено до переліку речовин, які входять до «вуглеводнів» відповідно до Переліку речовин, які входять до «твердих речовин» та «вуглеводнів», і, за викиди яких справляється збір, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.03.2002 року № 104 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 року за №322/6610.

Також, необхідність використання положень Наказу №104 для застосування ставок екологічного податку за викиди забруднюючих речовин при визначенні розміру податкових зобов'язань з екологічного податку при експлуатації об'єктів, з яких надходять атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші зазначено в листі Державної фіскальної служби України від 16 березня 2016 року №9027/7/99-99-15-04-02-17, а також підтверджено наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 23 жовтня 2017 року №19018/9.

Згідно пункту 31 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» природний газ, нафтовий (попутний) газ, газ (метан) вугільних родовищ та газ сланцевих товщ, газ колекторів щільних порід, газ центрально-басейнового типу (далі - природний газ) - суміш вуглеводнів та невуглеводневих компонентів, що перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиск - 760 міліметрів ртутного стовпа і температура - 20 градусів за Цельсієм) і є товарною продукцією.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками проведення перевірки позивача податковим органом встановлено, що ПАТ «Чернігівгаз» в період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2017 року здійснювало придбання природного газу для виробничо-технологічних та нормованих втрат газу у НАК «Нафтогаз Україна» та Товариства з обмеженою відповідальністю «РГК Трейдинг».

У 2016-2017 роках позивач отримував послуги по балансуванню обсягів природного газу від Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Також, перевіркою встановлено, що, відповідно до наданих підприємством актів приймання-передачі природного газу, що складені на виконання умов вказаних договорів на постачання природного газу, Публічним акціонерним товариством «Чернігівгаз» за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2017 року отримано від Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» послуги балансування газу в обсязі 33 576,302 тис. куб. м. природного газу.

Тобто, придбаний газ не реалізовувався споживачам, а наслідком використання природного газу на виробничо-технологічні витрати та виробничо-технологічні втрати є викиди в атмосферне повітря забруднюючої речовини, а саме - метану.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що ПАТ «Чернігівгаз», як оператор газорозподільних мереж, що придбаває природний газ для виробничо-технологічних витрат та нормованих витрат, а також послуги балансування обсягів природного газу, зобов'язане нараховувати та сплачувати екологічний податок з викидів метану в атмосферне повітря, оскільки такий газ не споживається кінцевими споживачами, а обсяги такого газу (метану) фактично є викидами в атмосферне повітря.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано в ході проведення перевірки на запит податкового органу від 09 листопада 2017 року №27796/10/28-10-41-06-16 та від 29 листопада 2017 року №62094/10-28-10-41-07-17 «Про надання документів»: паспорти фізико-хімічних показників природного газу за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2017 року; розрахунки втрат за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2017 року, що наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 року №264 «Про затвердження методики визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами»; розрахунки витрат за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2017 року, що проведені відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільчими мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 року №264.

Позивачем відмовлено відповідачу у наданні документів з тих підстав, що запитувані документи не підпадають під визначення податкового законодавства, з огляду на вимоги статей 3, 5 Податкового кодексу України.

Також, податковий орган повідомив, що Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби направлено запит від 10 вересня 2018 року №37849/10/28-10-42-03-16 про надання матеріалів та інформації: дані про обсяги отриманого, спожитого та розподіленого газу за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2017 року; відомості про виробничо-технологічні витрати та втрати газу за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2017 року; дані про аварійні ситуації з обсягами втраченого газу (з підтвердженими даними, актами виконаних робіт та інше) за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2017 року; список у табличній формі з переліком структурних підрозділів та самого підприємства у розрізі (ГРП, ББКГРП, ЦІРП, ДКТР); звіт про охорону атмосферного повітря за 2017 рік №2-ТП (повітря) (річна), який подавався органам Державної статистики; звіти з інвентаризації викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та документи, у яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря для отримання дозволів; таблиці для обрахунку обсягів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря по показникам емісії (питомих викидів), протее, позивачем документи не надані.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем занижено суму екологічного податку за викиди забруднюючих речовин в частині використання газу на виробничо-технологічні втрати та витрати за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2017 року, оскільки при розрахунку обсягів викидів забруднюючих речовин від неконтрольованої емісії метану на дифузійних джерелах зазначені втрати не враховано, а докази щодо проведення будь-яких робіт, під час яких втрачається природний газ, до перевірки не надано.

Також, щодо доводів апелянта про те, що посадові особи відповідача при здійсненні перевірки не провели розрахунки по виокремленню втрат і витрат газу від іншого обсягу, який в силу проведення відповідних технологічних, регламентних робіт з експлуатації і утримання газорозподільних мереж при транспортуванні газу до кінцевого споживача безпосередньо скидався в атмосферу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, під час проведення розрахунків викидів в атмосферне повітря відповідачем до перевірки залучено державного інспектора з охорони навколишнього середовища Чернігівської області Зубка В.М., яким за результатами проведеної перевірки видано Довідку від 18.09.2018 року.

Також, з метою розрахунку фактичних обсягів викидів забруднюючих в атмосферне повітря, а саме: яким чином та на підставі яких первинних документів встановлюються такі об'єми Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби направлено запит до Міністерства екології та природних ресурсів від 12.12.2017 №11211/9/28-10-14-11.

Міністерство екології та природних ресурсів листом від 22.01.2018 р. №1398/9 повідомило Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, що фактичні обсяги забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення визначаються суб'єктами господарювання, відповідно до затверджених в установленому порядку Методик та питомих викидів.

Крім цього, на запит Офісу, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг листом від 06.11.2017 р. №11581 16/7-17 надано інформацію про розміри нормативних втрат і виробничо- технологічних страт природного газу газорозподільними підприємствами на 2015- 2016 роки, дані додатку 2 Форми 4-нкре-газ (квартальна) «Звітні та розрахункові дані пр: ліцензовану діяльність суб'єктів господарської діяльності з транспортування, зберігання, розподілу природного газу та його постачання за регульованим тарифом», наданих ліцензіатами фактичний обсяг виробничо-технологічних втрат та витрат природного газу.

Колегія суддів вважає вірними доводи податкового органу про те, що оскільки підприємством не надано жодного первинного документу щодо напрямків використання природного газу, окрім обсягів газу, що втрачаються під час вимірювання побутовими лічильниками в разі не приведення об'єму газу до стандартних умов, то розрахунки обсягів викидів забруднюючих речовин від неконтрольованої емісії метану на Дифузійних джерелах, виконані на підставі матеріалів, наданих НКРЕ, Зведених розрахунків плануємих виробничо- технологічних втрат із застосуванням Методики №264 та 595, що наверені в акті перевірки (Т. 1 а.с. 68).

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 287, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Костюк Л.О. Кучма А.Ю.

Повний текст постанови виготовлено 15.04.2019 р.