Справа № 810/3279/18
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року м.Київ № 810/3279/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Громадської організації "Біла Церква разом" до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Приватне акціонерне товариство "КАТП-1028", Приватне підприємство "Юр'ївліфт" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Тотус-Сервіс", про визнання протиправним та скасування рішення,

за участю представників:

від позивача: адвокат Нагорний О.В., довіреність від 13.08.2018 б/н,

від відповідача: Ротаєнко Н.В., довіреність від 24.01.2018 №325/1-7,

від ПрАТ "КАТП-1028": Вакурова І.П., керівник, наказ від 14.02.2019 №8-1а,

від ПП "Юр'ївліфт": Кучерук Т.І., керівник, наказ від 18.11.2009 №2-к,

від ТОВ "Тотус-Сервіс": адвокат Ротаєнко Р.В., довіреність від 02.04.2019 б/н.,

від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг: не з'явився,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась Громадська організація "Біла Церква разом" з позовом до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 26.12.2017 №501 "Про встановлення тарифів на вивезення побутових відходів та встановлення вартості технічного обслуговування ліфтів" з моменту його ухвалення з 26.12.2017 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 відкрито провадження у справі №810/3279/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Приватне акціонерне товариство "КАТП-1028".

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Приватне підприємство "Юр'ївліфт" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Тотус-Сервіс".

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області було прийнято рішення від 26.12.2017 №501 "Про встановлення тарифів на вивезення побутових відходів та встановлення вартості технічного обслуговування ліфтів".

На думку позивача, вказане рішення прийнято протиправно та необґрунтовано, оскільки воно прийнято з порушенням вимог чинного законодавства. Так, позивач зауважив, що спірне рішення є регуляторним актом.

Позивач зауважив, що відповідачем не було здійснено аналізу регуляторного впливу, не було розміщено проект спірного рішення у друкованих засобах масової інформації чи в іншій спосіб, не проведено аналізу обґрунтованості тарифів та не проведено публічного громадського обговорення, що суперечить вимогам Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Позивач зазначив, що відповідачем було оприлюднено на сайті ради не сам проект рішення, а лише інформацію щодо наміру змінити тарифи, при чому з порушенням встановлених строків.

Крім того, позивач зазначив, що відповідачем в порушення норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» під час здійснення обрахунку розміру тарифу було використано економічні показники, які застосовуються для обрахунку тарифу за інший вид комунально-житлових тарифів.

Також позивач зазначив, що затвердження тарифів на захоронення відходів належить до виключної компетенції Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що на думку позивача, також свідчить про протиправність прийняття спірного рішення відповідачем.

Позивач звернув увагу на те, що під час встановлення тарифу на технічне обслуговуванні ліфтів не було застосовано відповідні обрахунки, що також суперечить вимогам чинного законодавства.

Позивач наголосив на тому, що прийняття відповідачем оскаржуваного рішення прямо стосується прав громадян-членів Громадської організації "Біла Церква разом", які проживають у будинках міста Біла Церква, відносно яких оскаржуване рішення призвело до підвищення тарифів на житлово-комунальні послуги, а тому саме Громадська організація "Біла Церква разом" є суб'єктом оскарження такого рішення.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, у відзиві на позовну заяву (т.2, а.с.1-6) зазначив про те, що прийняття спірного рішення є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Так, відповідач зазначив про те, що спірне рішення не є регуляторним актом, оскільки відповідно до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» дія вказаного нормативно-правового акту не поширюється на акти, якими встановлюються ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги.

Відповідач зазначив, що згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» тарифи на вивезення побутових відходів та утримання ліфтів належить до житлово-комунальних послуг, а тому, на думку відповідача, дія Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» не поширюється на рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 26.12.2017 №501 "Про встановлення тарифів на вивезення побутових відходів та встановлення вартості технічного обслуговування ліфтів".

Відповідач зауважив, що спірне рішення було прийнято внаслідок подання департаменту житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради від 18.12.2017 та з урахуванням звернень спеціалізованих ліфтових організацій ТОВ «Тотус-Сервіс» від 06.12.2017, ПП «Юр'ївліфт» від 05.12.2017, а також з метою підвищення якості надання послуг, запровадження нових технологій, враховуючи звернення ПрАТ «КАТП-1028» від 08.11.2017.

Також відповідач наголосив на тому, що ним 20.12.2017 року було розмішено на веб-сайті Білоцерківської міської ради проект спірного рішення.

Позивач також стверджує на відсутності порушення прав позивача оскаржуваним рішенням, оскільки його прийняття ніяким чином не порушує права, інтереси та свободи саме ГО «Біла Церква разом». При цьому відповідач посилається на рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011 №19-рп/2011, в якому зазначено, що право на захист має особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.

Приватне акціонерне товариство "КАТП-1028" та Приватне підприємство «Юр'ївліфт» у письмових поясненнях по справі зазначило про те, що відповідачем під час прийняття спірного рішення не було порушено вимоги Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарських відносин», оскільки дія вказаного закону не поширюється на спірне рішення.

Крім того, на думку третіх осіб, Громадська організації "Біла Церква разом" не має повноважень щодо звернення до суду з даним позовом в інтересах себе чи членів організації.

Також ПП «Юр'ївліфт» повідомило про те, що визначений у спірному рішенні розмір тарифів є економічно обґрунтованим.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у поясненнях по справі зазначила про те, що спірне рішення ніяким чином не порушує права та інтереси Громадської організації «Біла Церква разом», а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У письмових поясненнях по справі третя особа просила суд здійснити розгляд справи без участі представника Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тотус-Сервіс" у поясненнях по справі зазначило про те, що спірне рішення не порушує вимоги Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки розрахований у спірному рішення розмір тариф є економічно обґрунтованим.

Присутній у судовому засіданні 09.04.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Присутній у судовому засіданні 09.04.2019 представник відповідача та третіх осіб ПрАТ «КАТП-1028», ПП «Юр'ївліфт», ТОВ «Тотус-Сервіс» проти позову заперечували та просили суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, розглянувши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Юр'ївліфт» звернулось до міського голови м.Біла Церква Дикого Г.А. та виконавчого комітету Білоцерківської міської ради із листом від 05.12.2017 №120, в якому повідомило про те, що ПП «Юр'ївліфт» є виконавцем послуг з технічного обслуговування ліфтів. З метою забезпечення безперебійної та безаварійної роботи ліфтового парку міста, запобіганню відтоку кваліфікованих електромеханіків з ліфтів, виникла нагальна необхідність провести коригування тарифу у бік збільшення.

У вказаному листі ПП «Юр'ївліфт» просило прийняти рішення про погодження вартості технічного обслуговування ліфтів відповідно до наведених розрахунків (скоригована вартість технічного обслуговування 1-го базового ліфта - 1178,37 грн. з ПДВ, що на 30 % більше від діючої ціни) (т.4, а.с.128).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тотус-Сервіс» листом вих. №35 від 06.12.2017 «Щодо коригування тарифу на технічне обслуговування ліфтів» повідомило міського голову м.Біла Церква Дикого Г.А. та виконавчий комітет Білоцерківської міської ради про те, що ТОВ «Тотус-Сервіс» є виконавцем послуг з технічного обслуговування ліфтів. З метою забезпечення безперебійної та безаварійної роботи ліфтового парку міста, запобіганню відтоку кваліфікованих електромеханіків з ліфтів, виникла нагальна необхідність провести коригування тарифу у бік збільшення.

У вказаному листі ТОВ «Тотус-Сервіс» просило прийняти рішення про погодження вартості технічного обслуговування ліфтів відповідно до наведених розрахунків (скоригована вартість технічного обслуговування 1-го базового ліфта - 1174,31 грн. з ПДВ, що на 29,2 % більше від діючої ціни) (т.4, а.с.134).

До вказаного листа було додані розрахунки вартості технічного обслуговування ліфтів (т.4, а.с.135-145).

Приватне акціонерне товариство «КАТП-1028» звернулось до керуючого справами виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Постівого С.О. з листом від 05.12.2017 №526 «Інформація про намір здійснити зміну діючих тарифів на послуги з вивезення (збирання та перевезення) побутових відходів, що надаються ПрАТ «КАТП-1028», у якому повідомило про намір змінити діючі тарифи на послуги з вивезення (збирання, перевезення) побутових відходів (т.2, а.с.26-33).

Департамент житлового-комунального господарства Білоцерківської міської ради звернувся до голови Білоцерківської міської ради Дикого Г.А. з листом від 18.12.2017 №2108 «Про встановлення тарифів на вивезення побутових відходів та встановлення вартості технічного обслуговування ліфтів», у якому, враховуючи звернення спеціалізованих ліфтових організацій: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тотус-Сервіс» від 06.12.2017 №35, Приватного підприємства «Юр'ївліфт» від 05.12.2017 №120, а також з метою підвищення якості надання послуг, запровадження нових технологій, враховуючи звернення Приватного акціонерного товариства «КАТП-1028» від 08.11.2017 №510, Департамент просив переглянути тарифи на вивезення побутових відходів та по кожному будинку вартість технічного обслуговування ліфтів. У вказаному листі Департамент житлового-комунального господарства Білоцерківської міської ради просив Білоцерківську міську раду винести на розгляд виконавчого комітету Білоцерківської міської ради питання «Про встановлення тарифів на вивезення побутових відходів та встановлення вартості технічного обслуговування ліфтів» (т.2, а.с.24).

Відповідно до роздруківки з офіційного веб-сайту Білоцерківської міської ради 20.12.2017 на вказаному веб-сайті було розмішено проект рішення «Про встановлення тарифів на вивезення побутових відходів та встановлення вартості технічного обслуговування ліфтів» (т.2, а.с.25).

26.12.2017 виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області було прийнято рішення №501 «Про встановлення тарифів на вивезення побутових відходів та встановлення вартості технічного обслуговування ліфтів», пунктом 1 якого встановлено з 01 лютого 2018 року: тарифи на послуги з вивезення побутових відходів згідно додатку 1; вартість технічного обслуговування ліфтів побудинково згідно додатку 2.

Пунктом 2 вказаного рішення встановлено, що тарифи на послуги з захоронення побутових відходів діють відповідно до підпункту 1.2 пункту 1 рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 09.09.2014 №332 «Про тарифи на житлово-комунальні послуги» (т.2, а.с.10).

Так, Додатком 1 до рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області №501 від 26.12.2017 встановлено тарифи на послуги з вивезення побутових відходів Приватного акціонерного товариства «КАТП-1028» (т.2, а.с.11).

Додатком 2 до вказаного рішення встановлено вартість технічного обслуговування ліфтів побудинково (т.2, а.с.11-23).

З матеріалів справи вбачається, що Громадська організація «Миколи Бабенка «Біла Церква разом» зверталась до Білоцерківської міської ради Київської області із запитом від 11.05.2018 №22/05/18 на отримання публічної інформації, у якому просила надати: розрахунки, відповідно до яких розраховувався та встановлювався тариф на вивезення побутових відходів відповідно до рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 26.12.2017 №501 «Про встановлення тарифів на вивезення побутових відходів та встановлення вартості технічного обслуговування ліфтів»; копію подання департаменту житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради від 18.12.2017 №2018; копію звернення ПрАТ «КАТП-1028» від 08.11.2017 №510; інші матеріали, що слугували підставою для прийняття рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 26.12.2017 №501 «Про встановлення тарифів на вивезення побутових відходів та встановлення вартості технічного обслуговування ліфтів»; висновки виконавчих органів Білоцерківської міської ради з питання прийняття рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 26.12.2017 №501 «Про встановлення тарифів на вивезення побутових відходів та встановлення вартості технічного обслуговування ліфтів» в разі їх наявності (т.3, а.с.19).

Департамент житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради листом від 16.05.2018 №849 повідомив позивачу про те, що розрахунки тарифів ПрАТ «КАТП-1028» на послуги з вивезення (збирання, перевезення) побутових відходів, які надійшли до Департаменту як додатки до копії листа ПрАТ «КАТП-1028» від 08.11.2017 №510, складають 161 аркуш. Керуючись рішенням Білоцерківської міської ради від 24.09.2015 №1585-79-VI «Про внесення змін до рішення Білоцерківської міської ради від 12 квітня 2012 року №548-24-VI «Про затвердження розміру фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є Білоцерківська міська рада та її виконавчий комітет, та Порядку відшкодування цих витрат» надано розрахунки для здійснення оплати витрат на копіювання.

У вказаному листі повідомлено, що висновки виконавчого органу міської ради з питання прийняття рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 26.12.2017 №501 «Про встановлення тарифів на вивезення відходів та встановлення вартості технічного обслуговування ліфтів» відсутні (т.1, а.с.22-23).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаного рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання його протиправним та скасування та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII (далі - Закон №2189, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 ст.5 Закону №2189 передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону №2189 ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком у разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах відповідно до Закону України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку" визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу. Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватися виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку, визначених таким договором (ч.2 ст.10 Закону №2189).

Частиною 5 ст.10 Закону №2189 встановлено, що у разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну цін/тарифів на комунальні послуги виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачам з посиланням на рішення відповідних органів.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про те, що спірне рішення було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства.

Так, позивач наголосив на тому, що спірне рішення порушує права та інтереси членів Громадської організації «Біла Церква разом».

В свою чергу, відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що спірне рішення ніяким чином не порушує права та інтересів позивача, а тому, на думку відповідача, у Громадської організації «Біла Церква разом» не виникло права на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи питання щодо права позивача на звернення до суду з цим позовом суд виходить з такого.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Згідно з ч.3 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб'єктів владних повноважень визначені статтею 264 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 вказаної статті право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України в рішенні від 14 грудня 2011року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і суб'єктами владних повноважень під час здійснення ними владних управлінських функцій, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статті 5 КАС.

Разом з тим, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб'єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об'єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Отже, під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Суд акцентує увагу на тому, що правова позиція щодо обов'язкової умови надання правового захисту судом, як от наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, висловлена Верховним Судом України у постановах від 15.12.15 у справі №21-5361а15, від 01.12.15 у справі №21-3222а15, від 08.12.15 у справі №21-5435а15.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення, при цьому, задоволенню підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. То ж для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем в момент здійснення ним оскаржуваних дій чи рішень.

Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Так, Верховний Суд України, аналізуючи положення статті 6 КАС України (в редакції, яка була чинна до 15.12.2017) в контексті права на оскарження актів суб'єктів владних повноважень, у постанові від 24 лютого 2015 року (справа №21-34а15) зазначив, що суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Відповідно до частини другої статті 171 КАС України (в редакції, яка була чинна до 15.12.2017) право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

При цьому Верховний Суд вказав на те, що зі змісту регулювання, що міститься у КАС також убачається, що право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

Суд зі свого боку додає, що зміст правових норм, передбачених частиною 2 статті 171 КАС України в редакції до 15.12.2017 та частиною 2 статті 264 КАС України в редакції після 15.12.2017, є абсолютно аналогічним, тому правовий висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 24 лютого 2015 року у справі №21-34а15 може бути застосований до спірних правовідносин.

Так, зі змісту рішень Конституційного Суду України № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України та рішень № 9-рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України, випливає, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

У даній справі Громадська організація «Біла Церква разом» оскаржує рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 26.12.2017 №501 "Про встановлення тарифів на вивезення побутових відходів та встановлення вартості технічного обслуговування ліфтів", яке є нормативно-правовим актом, дія якого розповсюджується на невизначене коло осіб, які проживають в місті Біла Церква Київської області та на території Білоцерківського району Київської області та є користувачами житлово-комунальних послуг, зокрема, послуг з вивезення побутових відходів та обслуговування ліфтів.

У позовній заяві, позивач, обґрунтовуючи наявність у нього права звернення до суду, зазначив про те, що спірним рішенням порушуються права членів громадської організації, які проживають в будинках, на які поширюється дія спірного рішення. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про громадське об'єднання» від 22.03.2012 №4572-VI (далі - Закон №4572, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Згідно з ч.2 ст.1 Закону №4572 громадське об'єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка.

Громадська організація - це громадське об'єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи (ч.3 ст.1 Закону №4572). Відповідно до ч.5 ст.1 Закону №4572 громадське об'єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об'єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

Частиною 1 ст.11 Закону №4572 передбачено, що статут громадського об'єднання має містити відомості про: 1) найменування громадського об'єднання та за наявності - скорочене найменування; 2) мету (цілі) та напрями його діяльності; 3) порядок набуття і припинення членства (участі) у громадському об'єднанні, права та обов'язки його членів (учасників); 4) повноваження керівника, вищого органу управління, інших органів управління (далі - керівні органи) громадського об'єднання, порядок їх формування та зміни складу, термін повноважень, а також порядок визначення особи, уповноваженої представляти громадське об'єднання, та її заміни (для громадських об'єднань, що не мають статусу юридичної особи); 5) періодичність засідань і процедуру прийняття рішень керівними органами громадського об'єднання, у тому числі шляхом використання засобів зв'язку; 6) порядок звітування керівних органів громадського об'єднання перед його членами (учасниками); 7) порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності керівних органів громадського об'єднання та розгляду скарг; 8) джерела надходження і порядок використання коштів та іншого майна громадського об'єднання; 9) порядок створення, діяльності та припинення діяльності відокремлених підрозділів громадського об'єднання (у разі їх створення громадським об'єднанням, яке має намір здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи); 10) порядок внесення змін до статуту; 11) порядок прийняття рішення щодо саморозпуску або реорганізації громадського об'єднання, а також щодо використання його коштів та іншого майна, що залишилися після саморозпуску, - для громадського об'єднання, яке має намір здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи.

Згідно з ч.2 ст.11 Закону №4572 у статуті громадського об'єднання можуть бути передбачені додаткові положення щодо утворення, діяльності і саморозпуску чи реорганізації громадського об'єднання, що не суперечать закону.

Частиною 1 ст.21 Закону №4572 передбачено, що для здійснення своєї мети (цілей) громадське об'єднання має право: 1) вільно поширювати інформацію про свою діяльність, пропагувати свою мету (цілі); 2) звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами; 3) одержувати у порядку, визначеному законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації; 4) брати участь у порядку, визначеному законодавством, у розробленні проектів нормативно-правових актів, що видаються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування і стосуються сфери діяльності громадського об'єднання та важливих питань державного і суспільного життя; 5) проводити мирні зібрання; 6) здійснювати інші права, не заборонені законом. Відповідно до ч.2 ст.21 Закону №4572 громадське об'єднання зі статусом юридичної особи має право: 1) бути учасником цивільно-правових відносин, набувати майнові і немайнові права відповідно до законодавства; 2) здійснювати відповідно до закону підприємницьку діяльність безпосередньо, якщо це передбачено статутом громадського об'єднання, або через створені в порядку, передбаченому законом, юридичні особи (товариства, підприємства), якщо така діяльність відповідає меті (цілям) громадського об'єднання та сприяє її досягненню. Відомості про здійснення підприємницької діяльності громадським об'єднанням включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 3) засновувати з метою досягнення своєї статутної мети (цілей) засоби масової інформації; 4) брати участь у здійсненні державної регуляторної політики відповідно до Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності"; 5) брати участь у порядку, визначеному законодавством, у роботі консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів, що утворюються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування для проведення консультацій з громадськими об'єднаннями та підготовки рекомендацій з питань, що стосуються сфери їхньої діяльності.

Таким чином, такі об'єднання можуть діяти в інтересах будь-яких осіб, у тому числі членів організації, для задоволення суспільних, економічних, соціальних, культурних, екологічних та інших інтересів. Отже, право представляти інтереси своїх членів громадська організація реалізує відповідно до Конституції України та законодавства про об'єднання громадян.

Так, в Рішенні Конституційного Суду України від 28.11.2013 року №12-рп/2013 у справі за конституційним зверненням асоціації «Дім авторів музики в Україні» щодо офіційного тлумачення положень пункту 7 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» у взаємозв'язку із положеннями пункту «г» частини 1 статті 49 Закону України «Про авторське право і суміжні права» зазначено, що громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Суд зазначає, що Законом №4572 окремо не встановлено право громадських організацій на звернення до суду.

Так, ч.1 ст.21 Закону №4572 громадським організаціям надано право здійснювати інші права, не заборонені законом.

Аналізуючи положення Статуту Громадської організації «Біла Церква разом» (у новій редакції), затвердженого конференцією Громадської організації «Миколи Бабенка «Біла Церква разом» (протокол №3 від 22.05.2018) (далі також Статут), суд зазначає, що відповідно до п.1.1 розділу І Статуту, Громадська організація «Біла Церква разом» є неприбутковим добровільним громадським об'єднанням, яке на умовах саморегулювання, на основі єдності інтересів для спільної реалізації своїх прав і свобод об'єднує осіб, поєднаних спільним інтересом - всебічним розвитком м.Біла Церква.

Пунктом 1.2 розділу І Статуту визначено, що діяльність організації поширюється на територію м.Біла Церква та Білоцерківського району Київської області.

Згідно з п.2.4 розділу ІІ Статуту організація має право набувати майнові та особисті немайнові права, виступає учасником цивільно-правових відносин, а також є стороною в судах загальної юрисдикції та юрисдикційних органах інших держав.

Відповідно до п.3.1 розділу ІІІ Статуту основна мета діяльності організації - сприяння всебічному розвитку м.Біла Церква, захист прав та інтересів членів організації, представництво інтересів членів організації в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Пунктом 3.2 розділу ІІІ Статуту визначено, що основними методами діяльності організації є, зокрема: сприяння всебічному розвитку м.Біла Церква, шляхом реалізації на його території соціальних проектів будь-якої спрямованості (у т.ч. у сфері соціального захисту, освіти, охорони здоров'я, культури); представництво інтересів членів організації в органах державної влади та органах місцевого самоврядування; підготовка рекомендацій щодо поліпшення діяльності органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, ініціювання розгляду ними окремих питань життєдіяльності міста.

Згідно з п.4.2 розділу IV Статуту до прав організації належить: звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами.

Суд зазначає про те, що у Статуті Громадської організації «Біла Церква разом» відсутнє положення щодо права звернення Громадської організації «Біла Церква разом» до суду задля захисту порушених прав та інтересів членів організації.

Отже, суд доходить висновку про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів порушення спірним рішенням прав та законних інтересів саме Громадської організації «Біла Церква разом».

Присутні у судовому засіданні 09.04.2019 представники третіх осіб зазначили про те, що жоден із членів Громадської організації «Біла Церква разом», як і жоден житель міста Біла Церква та Білоцерківського району Київської області не звертались до Приватного акціонерного товариства "КАТП-1028", Приватного підприємства "Юр'ївліфт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Тотус-Сервіс" із заявами або скаргами щодо розміру встановлених тарифів на вивезення побутових відходів та вартості технічного обслуговування ліфтів, чи-то порядку прийняття рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 26.12.2017 №501 "Про встановлення тарифів на вивезення побутових відходів та встановлення вартості технічного обслуговування ліфтів".

Те ж саме підтвердив й присутній в судовому засіданні представник Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради.

На думку суду, відсутність порушених прав та законних інтересів Громадської організації «Біла Церква разом» внаслідок прийняття відповідачем спірного рішення не породжує для позивача і права на судовий захист, тобто права на звернення до суду із цим адміністративним позовом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є обов'язковою для застосування судами України як джерела права.

Так, у рішенні у справі «Л'Ераблієр А.С.Б.Л. проти Бельгії» від 24 лютого 2009 року, в якій екологічною організацією оскаржувалась відмова держави у перегляді дозволу на розширення сміттєвого полігону, Європейський суд прийшов до висновку щодо можливості громадської організації здійснювати захист суспільних інтересів в судовому порядку відповідно до статті 6 Конвенції, у випадку, якщо мета такого захисту обмежується просторовими та часовими межами, виходячи з обставин даної справи і особливої природи оспорюваного заходу, з урахуванням статусу організації-заявника та його членів; відповідно, питання, порушене організацією-заявником, має достатній зв'язок з правом, на підставі якого він може стверджувати, що володіє ним як юридична особа, для того щоб стаття 6 Конвенції була прийнятною.

У справі Національна група інформації та протидії заводу «Мелокс» - Група «Ні заводу «Мелокс» та змішаному оксидному паливу» проти Франції (від 28.03.2006, №75218/01), де уряд Франції, перш за все посилався на відсутність порушеного права позивача, Суд також прийшов до висновку що, якщо предметом розгляду був в значній мірі захист спільних інтересів, «спір», порушений асоціацією - заявником мав на додаток достатній зв'язок з «правом», яке належить їй як юридичній особі на підставі статті 6 § 1 Конвенції.

Оскільки позивачем не доведено, що спірне рішення зумовило порушення прав та законних інтересів саме Громадської організації «Біла Церква разом», а також враховуючи, що чинне законодавство містить чітке визначення правил звернення до суду, які позивачем не дотримані, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Суд не дає правової оцінки іншим доводам позивача, покладеним в обґрунтування позовних вимог, оскільки встановлена судом обставина відсутності порушених прав позивача, про захист яких він просить, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні 09.04.2019 були проголошені вступна та резолютивна частини рішення. Повний текст рішення суду складено 15.04.2019.

Керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення підписано 15.04.2019 р.

Суддя Кушнова А.О.