Справа № 2340/4060/18
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/4060/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Кульчицький С.О.
Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінйард Мікокультура Центр" на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Грінйард Мікокультура Центр" до Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області про визнання протиправним та скасування припису, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінйард Мікокультура Центр» звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду (далі-позивач) з позовом до Уманського районного відділу Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області (далі-відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати припис від 05.07.2018 № 160 «Про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 02.07.2018 по 05.07.2018 провідним інспектором Уманського районного відділу Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області капітаном служби цивільного захисту Ганзюком Олександром Васильовичем проведено планову перевірку протипожежного стану приміщень та території ТОВ «Грінйард Мікокультура Центр».

За результатами перевірки складено акт від 05.07.2018 № 163, згідно з яким у ході проведення перевірки було встановлено порушення вимог позивачем законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, а саме:

- наявна система протипожежного захисту в будівлі адміністративно - побутового корпусу не утримується відповідно до вимог Правил пожежної безпеки в Україні (пункт 1.1.- 1.6 глава 1 розділ V Правил пожежної безпеки в Україні);

- приміщення будівель підприємства не обладнано системами протипожежного захисту відповідно до вимог Правил пожежної безпеки в Україні (пункт 1.1.- 1.6 глава 1 розділ V Правил пожежної безпеки в Україні);

- не доукомплектовано пожежні щити на території підприємства відповідними засобами пожежогасіння (пункт 3.11 розділ V Правил пожежної безпеки в Україні );

- не забезпечено первинними засобами пожежогасіння згідно з типовими нормами належності (пункт 3.6, глава 3, розділу 5 ППБ в Україні зареєстровані в Мін'юсті України 05.03.2015 № 252/26697);

- вогнегасники не встановлені на висоті 1.5 метра від рівня підлоги (пункт 3.10, розділу 5 Правил пожежної безпеки в Україні);

- керівний склад та особа, що відповідає за стан, цивільного захисту та техногенної безпеки не пройшли у повному обсязі підготовку в навчально-методичному центрі цивільного захисту та безпеки життєдіяльності населення (ст. 40 КЦЗ, п. 4.10 Порядок здійснення навчання населення, ПТБ);

- працівники не забезпечені засобами індивідуального захисту, органів дихання від зброї масового знищення з розрахунку 1 фільтрувальний протигаз та 1 респіратор на одну особу та додатково два відсотки загальної кількості працюючого персоналу (ст. 20 Кодексу цивільного захисту України, п. 2 Постанова КМУ від 19.08.2002 № 1200);

- не забезпечено відповідними знаками безпеки територію та приміщення підприємства (п. 8 розділу ІІ Правил пожежної безпеки в Україні);

- не визначені категорії щодо вибухопожежної та пожежної небезпеки будівель складського, виробничого призначення (п. 2.9, глави 2 розділу 3 ППБ в Україні зареєстровані в Мін'юсті України 05.03.2015 № 252/26697);

- на в'їздах (виїздах) не встановлені схеми території, в яких слід вказувати розміщення будівель, водойм, гідрантів,пірсів та градирень, під'їздів пожежних автомобілів до них (розділ 3 п. 1.15 ППБУ-2015);

- не допускати улаштування та експлуатацію тимчасових ділянок електромережі по приміщеннях (розділ 4 п. 1.8 ППБУ-2015);

- з метою залучення працівників до проведення заходів щодо запобігання пожежам, організації їх гасіння на підприємстві не створено добровільні пожежні дружини (ДПД) та команди (ДПК) (ст. 27 розділ ІІ п. 12 КЦЗУ, ППБУ-2015, постанова КМУ №564);

- членів добровільних ДПД (ДПК), які підлягають обов'язковому особистому страхуванню (на випадок загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних під час ліквідації пожежі або наслідків аварії), не застраховано відповідно до вимог нормативно-правових актів (розділ V пункт 1, пп. 1.5 ППБУ-2015);

- біля місця розташування наявної пожежної водойми не встановлені покажчики з нанесеними на них літерним індексом ПВ, цифровими значеннями запасу води в кубічних метрах, та кількості ПА, котрі можуть одночасно встановлюватися на майданчику біля водойми (розділ 5 п. 2 пп. 10 ППБУ-2015);

- не обладнано територію підприємства системою зовнішнього протипожежного водопроводу відповідно до вимог (п. 1 глава 2, розділу 5 ППБУ-2015);

- відсутній план розстановки транспортних засобів із зазначенням черговості та порядку евакуації, в разі виникнення пожежі ( п. 8 пп. 8.1 розділ VІ, п. 9.4.1 ППБУ, ППБ для підприємств і організацій автомобільного транспорту України, наказ № 527);

- не встановлено протипожежні вікна, що відокремлюють приміщення гаражів категорії «В» від адміністративної частини (розділ 3 п. 2.3 п. 6.2, 6.4 ППБУ-2015 ДБН В.1.1.7:2016);

- не нанесено знаки, що вказують на їх ступінь захисту згідно з чинними стандартами на електродвигуни, світильники, інші електричні машини, апарати та обладнання, встановлені у вибухопожежонебезпечних або пожежонебезпечних зонах (розділ 4 п. 1.5 ППБУ-2015);

- не проведено ідентифікацію об'єкта (п. 3 Порядку ідентифікації та обліку обєктів підвищеної небезпеки, ПКМУ № 956);

- частини будинків і приміщень різного призначення не розділені між собою протипожежними перешкодами або огороджувальними конструкціями з нормативними межами вогнестійкості та межами поширення вогню по них (п. 6.2, 6.4 ДБН В.1.1.7:2016, розділу ІІІ, п. 2.3 ППБУ);

- відсутнє тверде покриття біля наявної водойми для встановлення пожежних автомобілів і забирання води будь-якої пори року (розділу 5 п. 2 пп. 6 ППБУ-2015);

- об'єкт не забезпечено пожежною охороною (пожежним постом) (п. 3.37 СниП ІІ-89-80*).

На підставі вказаного акта перевірки інспектором Ганзюком О.В. винесено припис від 05.07.2018 № 160 про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, які були виявлені під час перевірки.

Пунктом 1 припису від 05.07.2018 № 160 від позивача вимагається утримувати наявну систему протипожежного захисту в будівлі адміністративно-побутового корпусу у відповідності до вимог ДБН В.2.5.-56:2014

Пунктом 2 цього припису зобов'язано позивача обладнати приміщення будівель підприємства системами протипожежного захисту відповідно до вимог ДБН В.2.5.-56:2014.

Пунктом 3 припису зобов'язано позивача доукомплектувати пожежні щити на території підприємства відповідними засобами пожежогасіння згідно вимог п. 3.11 глави І розділу V Правил пожежної безпеки в Україні.

Пунктом 4 припису позивача зобов'язано забезпечити приміщення та територію підприємства первинними засобами пожежогасіння згідно з типовими нормами належності.

Пунктом 5 припису позивача зобов'язано установити вогнегасники на висоті 1,5 м від рівня підлоги відповідно до п. 3.10 розділу V Правил пожежної безпеки в Україні.

Пунктом 6 припису керівний склад позивача та особу, що відповідає за стан цивільного захисту та техногенної безпеки зобов'язано пройти в повному обсязі підготовку в навчально-методичному центрі цивільного захисту та безпеки життєдіяльності населення Черкаської області.

Пунктом 7 припису позивача зобов'язано забезпечити працівників засобами індивідуального захисту органів дихання від зброї масового знищення з розрахунку 1 фільтрувальний протигаз та 1 респіратор на одну особу та додатково два відсотки загальної кількості працюючого персоналу.

Пунктом 8 припису позивача зобов'язано забезпечити відповідними знаками безпеки територію та приміщення підприємства.

Пунктом 9 припису позивача зобов'язано визначити категорії щодо вибухопожежної та пожежної небезпеки будівель складського, виробничого призначення.

Пунктом 10 припису позивача зобов'язано на в'їздах (виїздах) встановити схеми території, в яких належить вказувати розміщення будівель, водойм, гідрантів, пірсів та градирень, під'їздів пожежних автомобілів до них.

Пунктом 11 припису позивачу заборонено улаштування та експлуатацію тимчасових ділянок електромережі по приміщеннях.

Пунктом 12 припису вказано, що з метою залучення працівників до проведення заходів щодо запобігання пожежам, організації їх гасіння на підприємстві належить створити добровільні пожежні дружини (ДПД) та команди (ДІЖ).

Пунктом 13 припису членів добровільних ДПД (ДПК), які підлягають обов'язковому особистому страхуванню (на випадок загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних під час ліквідації пожежі або наслідків аварії), застрахувати відповідно до вимог нормативно-правових актів.

Пунктом 14 припису зобов'язано підприємство забезпечити засобами зв'язку, які дають можливість використання їх для передавання повідомлення про пожежу.

Пунктом 15 припису зобов'язано позивача встановити біля місця розташування наявної пожежної водойми докажчики з нанесеними на них літерним індексом ПВ, цифровими значеннями запасу води в кубічних метрах, та кількості ПА, котрі можуть одночасно встановлюватися на майданчику біля водойми.

Пунктом 16 припису зобов'язано позивача облаштувати територію підприємства системами зовнішнього протипожежного водопроводу та забезпечення необхідної кількості води для цілей пожежогасіння відповідно до ДБН В.2.5.-74:2013 «Водопостачання. Зовнішні мережі».

Пунктом 17 припису зобов'язано позивача розробити план розстановки транспортних засобів із зазначенням черговості та порядку евакуації, в разі виникнення пожежі.

Пунктом 18 припису зобов'язано позивача встановити протипожежні вікна, що відокремлюють приміщення гаражів категорії «В» від адміністративної частини.

Пунктом 19 припису зобов'язано позивача нанести знаки, що вказують на їх ступінь захисту згідно з чинними стандартами на електродвигуни, світильники, інші електричні машини, апарати та обладнання, встановлені у вибухопожежонебезпечних або пожежонебезпечних зонах.

Пунктом 20 припису зобов'язано позивача провести ідентифікацію об'єкта відповідно до Порядку ідентифікації та обліку об'єктів підвищеної небезпеки, затвердженого постановою КМУ № 956.

Пунктом 21 припису зобов'язано позивача розділити між собою протипожежними перешкодами або огороджувальними конструкціями з нормативними межами вогнестійкості та межами поширення вогню по них частини будинків і приміщень різного призначення.

Пунктом 22 припису зобов'язано позивача влаштувати тверде покриття біля наявної водойми для встановлення пожежних автомобілів і забирання води будь-якої пори року.

Пунктом 23 припису зобов'язано позивача забезпечити об'єкт пожежною охороною (пожежним постом).

Строк виконання наведених пунктів у приписі від 05.07.2018 № 160 встановлено до 25.08.2018.

Не погоджуючись з висновками викладеними в акті перевірки та винесеним за її результатами приписом, позивач звернувся із зверненням до Державної служби України з надзвичайних ситуацій. Листом від 27.08.2018 № 26-13048/261 за результатами розгляду звернення позивача про скасування припису від 05.07.2018 № 160 позивача повідомлено, що порушень щодо пунктів 1 - 11, 14, 15, 16, 18-23 припису з посиланням на існуючі нормативно-правові акти не встановлено. Стосовно пунктів 6, 20 припису повідомлено, що під час проведення перевірки суб'єктом господарювання не надані документи, які б підтверджували факт виконання цих пунктів припису, тому дані порушення були включені до припису. Разом з цим, управлінням пункти 12, 13, 17 припису скасовано та за результатами службової перевірки щодо зазначених порушень до посадової особи Уманського райвідділу вжито заходи реагування.

Вважаючи, що висновки викладені в акті перевірки від 05.07.2018 № 160, в частині виявлених порушень, не відповідають фактичним обставинам справи та є необґрунтованими, а відтак припис від 05.07.2018 № 160 винесений без установлених чинним законодавством підстав, а тому підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом цивільного захисту України (далі - КЦЗ України), Законами України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877-V), «Про об'єкти підвищеної небезпеки» від 18.01.2001 р. № 2245-ІІІ (далі - 2245-ІІІ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1, ч. 1, 2, 7 ст. 7 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові і засвідчується печаткою.

На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Частиною 1 статті 55 КЦЗ України передбачено, що забезпечення пожежної та техногенної безпеки суб'єкта господарювання покладається на власників та керівників таких суб'єктів господарювання.

Статтею 64 КЦЗ України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб.

Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

До складу центрального органу виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, і його територіальних органів входять: органи державного нагляду у сфері пожежного нагляду; органи державного нагляду у сфері цивільного захисту і техногенної безпеки; підрозділи забезпечення та інші структурні підрозділи.

Згідно зі ст. 66 КЦЗ України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону.

Відповідно до статті 67 Кодексу цивільного захисту України до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить:

- здійснення державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства органами та суб'єктами господарювання, аварійно-рятувальними службами;

- складення актів перевірок, приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки у разі виявлення таких порушень;

- звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, обєктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров'ю людей.

Статтею 20 КЦЗ України передбачено завдання і обов'язки суб'єктів господарювання.

Так, відповідно до частини першої вищевказаної статті КЦЗ України до завдань і обов'язків суб'єктів господарювання у сфері цивільного захисту належить:

1) забезпечення виконання заходів у сфері цивільного захисту на об'єктах суб'єкта господарювання;

2) забезпечення відповідно до законодавства своїх працівників засобами колективного та індивідуального захисту;

3) розміщення інформації про заходи безпеки та відповідну поведінку населення у разі виникнення аварії;

4) організація та здійснення під час виникнення надзвичайних ситуацій евакуаційних заходів щодо працівників та майна суб'єкта господарювання;

5) створення об'єктових формувань цивільного захисту відповідно до цього Кодексу та інших законодавчих актів, необхідної для їх функціонування матеріально-технічної бази і забезпечення готовності таких формувань до дій за призначенням;

6) створення диспетчерських служб відповідно до цього Кодексу та інших законів, необхідних для забезпечення безпеки об'єктів підвищеної небезпеки;

7) проведення оцінки ризиків виникнення надзвичайних ситуацій на об'єктах суб'єкта господарювання, здійснення заходів щодо неперевищення прийнятних рівнів таких ризиків;

8) здійснення навчання працівників з питань цивільного захисту, у тому числі правилам техногенної та пожежної безпеки;

9) декларування безпеки об'єктів підвищеної небезпеки;

10) розроблення планів локалізації та ліквідації наслідків аварій на об'єктах підвищеної небезпеки;

11) проведення об'єктових тренувань і навчань з питань цивільного захисту;

12) забезпечення аварійно-рятувального обслуговування суб'єктів господарювання відповідно до вимог статті 133 цього Кодексу;

13) здійснення за власні кошти заходів цивільного захисту, що зменшують рівень ризику виникнення надзвичайних ситуацій;

14) забезпечення безперешкодного доступу посадових осіб органів державного нагляду, працівників аварійно-рятувальних служб, з якими укладені угоди про аварійно-рятувальне обслуговування суб'єктів господарювання, для проведення обстежень на відповідність протиаварійних заходів планам локалізації і ліквідації наслідків аварій на об'єктах підвищеної небезпеки та потенційно небезпечних об'єктах, сил цивільного захисту - для проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт у разі виникнення надзвичайних ситуацій;

15) забезпечення дотримання вимог законодавства щодо створення, зберігання, утримання, використання та реконструкції захисних споруд цивільного захисту;

16) здійснення обліку захисних споруд цивільного захисту, які перебувають на балансі (утриманні);

17) дотримання протиепідемічного, протиепізоотичного та протиепіфітотичного режиму;

18) створення і використання матеріальних резервів для запобігання та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;

19) розроблення заходів щодо забезпечення пожежної безпеки, впровадження досягнень науки і техніки, позитивного досвіду із зазначеного питання;

20) розроблення і затвердження інструкцій та видання наказів з питань пожежної безпеки, здійснення постійного контролю за їх виконанням;

21) забезпечення виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, а також виконання вимог приписів, постанов та розпоряджень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки;

22) утримання у справному стані засобів цивільного та протипожежного захисту, недопущення їх використання не за призначенням;

23) здійснення заходів щодо впровадження автоматичних засобів виявлення та гасіння пожеж і використання для цієї мети виробничої автоматики;

24) своєчасне інформування відповідних органів та підрозділів цивільного захисту про несправність протипожежної техніки, систем протипожежного захисту, водопостачання, а також про закриття доріг і проїздів на відповідній території;

25) виконання інших завдань і заходів у сфері цивільного захисту, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Загальні вимоги з пожежної безпеки до будівель, споруд різного призначення та прилеглих до них територій, іншого нерухомого майна, обладнання, устаткування, що експлуатуються, будівельних майданчиків, а також під час проведення робіт з будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, технічного переоснащення будівель та споруд врегульовані «Правилами пожежної безпеки в Україні», затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.12.2014 року №1417, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.03.2015 року за №252/26697 (далі Правила №1417).

До початку експлуатації об'єкти (будинки, споруди, приміщення, технологічні установки) повинні бути забезпечені первинними засобами пожежогасіння згідно з Типовими нормами належності вогнегасників, затвердженими наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 02 квітня 2004 року № 151, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 29 квітня 2004 року за № 554/9153.

З матеріалів справи вбачається, що станом на час проведення перевірки позивачем не було надано перевіряючому доказів наявності повного комплекту засобів пожежогасіння.

Також на момент проведення перевірки пожежні щити не були укомплектовані відповідно до вказаних вище норм.

Доказів усунення виявлених в ході проведення перевірки в цій частині порушень під час здійснення заходу державного нагляду (контролю) перевіряючому надано не було.

До початку експлуатації об'єкти (будинки, споруди, приміщення, технологічні установки) повинні бути забезпечені первинними засобами пожежогасіння згідно з Типовими нормами належності вогнегасників, затвердженими наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 02 квітня 2004 року № 151, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 29 квітня 2004 року за № 554/9153.

Пунктом 3.10 Розділу V Правил №1417 визначено, що для зазначення місцезнаходження первинних засобів пожежогасіння слід установлювати вказівні знаки згідно з ДСТУ ISO 6309:2007 «Протипожежний захист. Знаки безпеки. Форма та колір», ГОСТ 12.4.026-76 «ССБТ. Цвета сигнальные и знаки безопасности». Знаки повинні бути розміщені на видимих місцях на висоті 2-2,5 м від рівня підлоги як усередині, так і поза приміщеннями (за потреби).

Розміщення та експлуатація вогнегасників повинні здійснюватись згідно з вимогами Типових норм належності вогнегасників, Правил експлуатації вогнегасників, затверджених наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 02 квітня 2004 року № 152, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 29 квітня 2004 року за № 555/9154.

Переносні вогнегасники повинні розміщуватися шляхом: навішування на вертикальні конструкції на висоті не більше 1,5 м від рівня підлоги до нижнього торця вогнегасника і на відстані від дверей, достатній для її повного відчинення; установлювання в шафи пожежних кран-комплектів, у спеціальні тумби, на підставки, що надійно закріплені, на підлозі (якщо дозволяє конструкційне виконання), у пожежні щити (стенди).

Разом з цим позивач вказує, що на момент перевірки переносні вогненасники були розміщені на висоті, що не суперечить положенням п. 3.10 Розділу V Правил №1417, однак жодних доказів на спростування викладених у акті перевірки фактів надано не було.

Щодо визнання протиправним та скасування пунктів 8, 9, 18, 19, 21 припису позивачем не наведено підстав в обґрунтування позову у цій частині, а тому суд висновує, що позивач фактично не заперечує щодо законності припису в цій частині.

Щодо визнання протиправним та скасування пункту 11 припису, суд зазначає про таке.

Пунктом 1.8 Розділу ІV Правил №1417 передбачено, що улаштування та експлуатація тимчасових електромереж забороняються. Винятком можуть бути тимчасові електромережі, які живлять ілюмінаційні установки, а також електропроводки в місцях проведення будівельних, тимчасових ремонтно-монтажних та аварійних робіт.

З матеріалів справи судом встановлено, що даний пункт припису ґрунтується на встановленому при проведенні перевірці факті наявності тимчасових ділянок електромережі у адміністративно-побутових приміщеннях, та приміщеннях лабораторії.

А тому суд висновує про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Пункти 12, 13, 17 припису скасовані Державною службою України з надзвичайних ситуацій листом від 27.08.2018 № 26-13048/261.

Належним доказом на підтвердження того, що на момент проведення перевірки об'єкт було забезпечено достатньою кількістю води для цілей пожежогасіння, а також того, що облаштовано місця для забору води відповідно до вимог норм, з урахуванням нового будівництва є проектний розрахунок водопостачання для цілей пожежогасіння, опис наявних джерел, та їх предявлення в натурі.

Однак під час судового розгляду справи судом встановлено, що під час здійснення перевірки таких доказів перевіряючому позивачем надано не було, а тому у суду відсутні підстави стверджувати про протиправність припису в цій частині.

Щодо визнання протиправним та скасування пункту 20 припису, суд зазначає про таке.

Правові, економічні, соціальні та організаційні основи діяльності, пов'язаної з об'єктами підвищеної небезпеки, встановлено Законом України "Про об'єкти підвищеної небезпеки".

Статтею 1 цього Закону визначено, що об'єкт підвищеної небезпеки - об'єкт, на якому використовуються, виготовляються, переробляються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об'єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру.

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону суб'єкт господарської діяльності ідентифікує об'єкти підвищеної небезпеки відповідно до кількості порогової маси небезпечних речовин. Нормативи порогової маси небезпечних речовин встановлюються Кабінетом Міністрів України. Порядок ідентифікації, форма та зміст оповіщення про її результати визначаються Кабінетом Міністрів України. На основі ідентифікаційних даних Кабінет Міністрів України затверджує класифікацію об'єктів підвищеної небезпеки і порядок їх обліку.

Згідно з п. 1 Порядку ідентифікації та обліку об'єктів підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 р. N 956, його дія поширюється на всіх суб'єктів господарювання, у власності або користуванні яких є об'єкти, де можуть використовуватися або виготовляються, переробляються, зберігаються чи транспортуються небезпечні речовини (далі - потенційно небезпечні об'єкти), а також на всіх суб'єктів господарювання, які мають намір розпочати будівництво потенційно небезпечних об'єктів.

Суб'єкт господарювання, у власності або користуванні якого є хоча б один потенційно небезпечний об'єкт чи який має намір розпочати будівництво такого об'єкта, організовує проведення його ідентифікації (п. 3 Порядку ідентифікації та обліку об'єктів підвищеної небезпеки).

Потенційно небезпечний об'єкт вважається об'єктом підвищеної небезпеки відповідного класу у разі, коли значення сумарної маси небезпечної або декількох небезпечних речовин, що використовуються або виготовляються, переробляються, зберігаються чи транспортуються на об'єкті, дорівнює або перевищує встановлений норматив порогової маси. (п. 4 Порядку ідентифікації та обліку об'єктів підвищеної небезпеки).

Потенційно небезпечним об'єктом вважається апарат або сукупність пов'язаних між собою потоками в технологічний цикл апаратів, об'єднаних за адміністративною та/або територіальною ознакою. Потенційно небезпечним об'єктом за адміністративною ознакою вважається структурний підрозділ (виробництво, цех, відділення, дільниця, тощо) суб'єкта господарювання. (п. 5 Порядку ідентифікації та обліку об'єктів підвищеної небезпеки).

Під час проведення ідентифікації для кожного потенційно небезпечного об'єкта розраховується сумарна маса кожної небезпечної речовини із зазначених у нормативах порогових мас індивідуальних небезпечних речовин або кожної небезпечної речовини, яка за своїми властивостями може бути віднесена до будь-якої категорії або до декількох категорій небезпечних речовин згідно із зазначеними нормативами.

У разі коли небезпечна речовина може бути віднесена одночасно до кількох категорій небезпечних речовин, використовується значення речовини у тій категорії, в якій її порогова маса найменша.

У разі коли сумарна маса жодної індивідуальної небезпечної речовини або небезпечної речовини будь-якої категорії не перевищує 1 відсотка порогової маси небезпечних речовин другого класу, об'єкт не відноситься до об'єктів підвищеної небезпеки (п. 6 Порядку ідентифікації та обліку об'єктів підвищеної небезпеки).

Суб'єкт господарювання складає повідомлення про результати ідентифікації об'єктів підвищеної небезпеки за формою ОПН-1 (додаток 1) і надсилає його у двотижневий термін відповідним територіальним органам Держпраці, ДСНС, Держекоінспекції, державної санітарно-епідеміологічної служби, Держархбудінспекції, а також відповідній місцевій держадміністрації або виконавчому органу місцевої ради (далі - уповноважені органи). (п. 18 Порядку ідентифікації та обліку об'єктів підвищеної небезпеки).

Як свдчать матеріали справи, таке повідомлення від позивача до ДСНС не надходило. Надана позивачем форма ОПН-1 "Повідомлення про результати ідентифікації ОПН" стосується ТОВ "Мікоген-Центр".

При цьому позивач ні посилається на те, що об'єкт - виробничий майданчик ТОВ ТОВ «Грінйард Мікокультура Центр» не відноситься до об'єктів підвищеної небезпеки.

При вирішенні даного спору суд бере до уваги що віднесення підприємств до об'єктів підвищеної небезпеки належить до повноважень Держпраці.

Щодо визнання протиправним та скасування пункту 23 припису, суд зазначає про таке.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що підставою для включення даного пункту до оскаржуваного припису є те, що відстань від об'єкта до найближчої пожежної частини (ДПРЧ -14) перевищує вимоги СНИП ІІ-89-80, та на об'єкті ведуться будівельні роботи. Протилежне позивачем не доведено.

А тому у суду відсутні підстави для скасування припису і в цій частині.

Колегія суддів наголошує, що вказані в акті та приписі порушення створюють загрозу життю та здоров'ю людей. При цьому, наявність зазначених порушень на час проведення перевірки позивачем не спростована.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінйард Мікокультура Центр" - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлено 15.04.2019.