Справа № 9901/47/19
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

15 квітня 2019 року

Київ

справа №9901/47/19

адміністративне провадження №П/9901/47/19

Верховний Cуд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Ханової Р.Ф.,

суддів Бившевої Л.І., Гончарової І.А., Олендера І.Я., Шипуліної Т.М.,

при секретарі судового засідання Статілко Ю.С.

за участю сторін, їх представників:

позивач - не з'явився,

від позивача - ОСОБА_1 на підставі ордера від 21 січня 2019 року Серії ХВ № 000099

від відповідача - Білопольської Н.А. на підставі довіреності від 22 січня 2019 року № 19-401/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним і скасування рішення,

У С Т А Н О В И В :

І. ПРОЦЕДУРА І АРГУМЕНТИ СТОРІН У СПРАВІ

25 січня 2019 року ОСОБА_3 (далі - позивач у справі) звернулася до Верховного Суду з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - Комісія, відповідач у справі), в якому з урахування уточненої позовної заяви від 07 лютого 2019 року просила визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 21 грудня 2018 року № 1990/ко -18, яким визначено, що суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 не склала іспит для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 02 березня 2018 року №33/зп-18, відмовлено судді Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», призначеного рішенням Комісії від 01 лютого 2018 року №8/зп-18, за результатами іспиту суддів місцевих та апеляційних судів, визнано суддю Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 такою, що не відповідає займаній посаді, та вирішено внести подання до Вищої ради правосуддя про звільнення з посади судді Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_3.

Позов обґрунтовує тим, що спірне рішення відповідача не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення, мотиви, з яких Комісія дійшла відповідного висновку.

Зазначає, що перший етап кваліфікаційного оцінювання відбувався у непрацездатному стані позивача, оскільки в період з 27 березня 2018 року по 13 квітня 2018 року ОСОБА_3 була тимчасово не здатна здійснювати свої професійні функції, про що свідчить листок непрацездатності серії АДВ №661939 від 27 березня 2018 року, наслідком чого стали низькі результати складеного 02 квітня 2018 року іспиту. Доводить, що залишення без відповіді звернень позивача від 16 липня 2018 року про повторне призначення першого етапу кваліфікаційного оцінювання стосовно позивача та від 27 грудня 2018 року з вимогою переглянути спірне рішення Комісії суперечить принципу верховенства права, закріпленого статтею 8 Конституції України, а також «недискримінацію і рівність перед законом».

Позивач вказує, що здійснення іспиту під час її тимчасової непрацездатності у робочий час - є прямим порушенням міжнародних норм, Конституції України, гарантій суддів, передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII та норм трудового законодавства України.

Також зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає головній меті оцінювання - виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією.

Правовими підставами позовних вимог визначені положення статей 8 Конституції України; пункту 1 частини п'ятої статті 48, 53, 84, 88 та частини сьомої і восьмої статті 101 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII, вимоги пунктів 12, 13, 14 розділу III Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України 03 листопада 2016 року № 143/ЗП-16 у редакції рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 13 лютого 2018 року № 20/зп-18. Також позивач зазначає про порушення відповідачем Загальної декларації прав людини (Генеральна Асамблея ООН 10.12.48), в частині де кожній людині гарантовано право на справедливі і сприятливі умови праці (стаття 23) та соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені (стаття 28).

25 лютого 2019 року у Верховному Суді зареєстровано відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначає, що Комісія діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, а рішення Комісії від 21 грудня 2018 року №1990/ко-18 є обґрунтованим, його зміст відповідає суті законодавчого регулювання.

У параграфі 7 Висновку Консультативної ради європейських суддів № 17 (2014) зазначено: «Оцінювання суддів проводиться для визначення можливостей окремих суддів, а також якості і кількості завдань, які вони виконали…».

При цьому пункт 12 параграфу 49 цього Висновку № 17 (2014) вказує на те, що «Само по собі несприятливе оцінювання не повинно бути (крім виняткових обставин) причиною для звільнення з посади. Це має відбуватися … якщо неминучий висновок з процесу оцінювання полягає в тому, що суддя не здатний або не бажає виконувати свої суддівські функції на об'єктивно визначеному мінімальному прийнятному рівні…».

Ці основоположні принципи формування суддівського корпусу імплементовані у національне законодавство, що визначають основні складові авторитету судової влади та довіри до суду.

Вважає, що твердження позивача про знаходження її у непрацездатному стані під час складення іспиту та забезпечення Комісією встановлення для неї нових строків кваліфікаційного оцінювання є надуманими та невиправданими, адже не складення іспиту не може бути підставою для призначення нової дати його проведення. Крім того, у день складення іспиту 02 квітня 2018 року перед початком та безпосередньо під час проведення іспиту в межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді суддя Фатєєва Н.І. не повідомляла (як усно, так і письмово) про неможливість складення іспиту або окремих його стадій у зв'язку зі станом здоров'я, а також доводів на підтвердження тимчасової непрацездатності у цей період Комісії не надавала.

11 березня 2019 року у судовому засіданні представник позивача надав відповідь на відзив у цій справі, у якій додатково зазначив, що зі змісту заяв позивача від 16 липня 2018 року, 28 вересня 2018 року, 26 жовтня 2018 року вбачається, що позивач просила скасувати результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання, який включає в себе і практичне завдання. При цьому, ні законодавчо, ні підзаконними нормативними актами позивач не обмежена у мотивах та формі такого оскарження.

Тому вважає, що відповідач мав розглянути вказані заяви у пленарному складі відповідно до вимог абзацу 4 частини другої статті 85 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України від 12 липня 2018 р. N 2509-VIII.

Вказує, що підтвердження позивачем своєї непрацездатності в період складення іспиту - є поважною причиною просити Комісію не враховувати результати такого іспиту, складеного позивачем 02 квітня 2018 року, та застосувати аналогічні наслідки наслідкам неприбуття на іспит з поважних причин, призначивши іншу дату складення «Іспиту».

У судовому засіданні сторони підтримали свої доводи та аргументи, висловлені в заявах по суті справи.

ІІ. ВСТАНОВЛЕНІ У СПРАВІ ОБСТАВИНИ

Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи позовної заяви, встановив наступне.

07 вересня 1996 року Указом Президента України №814/96 ОСОБА_3 призначено строком на п'ять років на посаду судді Комінтернівського районного суду міста Харкова.

05 липня 2001 року постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» №2613-ІІІ позивача обрано на посаду судді Комінтернівського районного суду міста Харкова безстроково.

30 вересня 2016 року набрали чинності Закон України від 2 червня 2016 року №1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" та Закон України від 02 червня 2016 року №1402- VIII "Про судоустрій і статус суддів".

01 лютого 2018 року Вища кваліфікаційна комісія суддів України прийняла рішення №8/зп18, яким призначила кваліфікаційне оцінювання суддів на відповідність займаній посаді окремих суддів місцевих та апеляційних судів, згідно з додатком 1 до цього рішення позивача включено в список суддів, стосовно яких призначено проведення кваліфікаційного оцінювання.

02 березня 2018 року Комісія прийняла рішення №33/зп-18, яким визначила графік проведення іспиту в межах кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді, призначеного її рішенням від 01 лютого 2018 року №8/зп18, визначила черговість стадій складення іспиту, встановила мінімально допустимий бал іспиту - 50 відсотків від максимально можливого бала у разі набрання суддею: 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за складення анонімного письмового тестування, 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за виконання практичного завдання.

02 квітня 2018 року позивач склала анонімне письмове тестування, отримавши при цьому 56,25 балів з 90 максимально можливих.

Цього ж дня позивач виконала практичне завдання, отримавши при цьому 42 бала зі 120 максимально можливих.

16 липня 2018 року позивач звернулася до Комісії із заявою, в якій просила скасувати результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Іспит» від 02 квітня 2018 року відносно судді Комінтернівського районного м. Харкова ОСОБА_3; визнати поважною причину повторного призначення першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Іспит» відносно судді Комінтернівського районного м. Харкова ОСОБА_3; призначити дату та час складення першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Іспит» відносно позивача.

18 грудня 2018 року позивач у заяві просила визнати поважною причину неприбуття її на засідання Комісії, що призначене на 21 грудня 2018 року, та відкласти питання «про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді за результатами іспиту суддів місцевих та апеляційних судів та вирішення питання допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди» відносно судді Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_3. на іншу зручну для Комісії дату.

21 грудня 2018 року Комісія прийняла рішення №1990/ко-18, яким визначила, що суддя Комінтернівського районного суду міста Харкова ОСОБА_3 не склала іспиту для суддів, призначеного рішенням Комісії від 02 березня 2018 року №33/зп-18, відмовлено судді Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займані посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», призначеного рішенням Комісії від 01 лютого 2018 року №8/зп-18, за результатами іспиту суддів місцевих та апеляційних судів, визнано суддю Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 такою, що не відповідає займаній посаді, та вирішено внести подання до Вищої ради правосуддя про звільнення з посади судді Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_3.

Спірне Рішення мотивоване тим, що позивач не склала іспиту, оскільки отримала менше 50 відсотків від максимально можливого бала за виконання практичного завдання, тому не може бути допущена до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді.

Правовими підставами спірного Рішення визначено положення пункту 16-1 розділу XV Конституції України, статей 83, 85, пункт 20 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII, підпункти 5.1.1.1, 5.1.1.2 пункту 5 глави 6 розділу ІІ, пункт 9 глави 6 розділу ІІ, пункт 9 розділу V Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення.

27 грудня 2018 року позивач не погодилася зі спірним рішенням та звернулася до відповідача з заявою про його перегляд та просила оголосити перерву у вирішенні питання визначення результатів кваліфікаційного оцінювання судді Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_3. на відповідність займаній посаді за результатами складення іспиту та допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди» - до вирішення питання за результатами розгляду заяви «про повторне призначення першого етапу кваліфікаційного оцінювання стосовно судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Фатеєвої Н.І.» від 16 липня 2018 року.

Водночас, Судом встановлено, що 12 листопада 2018 року Комісія листом за підписом члена Комісії Бутенка В.І. повідомила позивача про те, що на засіданні Комісії 05 листопада 2018 року розгляд її заяв від 16 липня 2018 року, 28 вересня 2018 року, 26 жовтня 2018 року про скасування результатів першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Іспит» стосовно ОСОБА_3 у зв'язку з поважними причинами, не відбувся, оскільки питання, порушені у них, не підпадають під дію абзацу четвертого частини другої статті 85 Закону №1402.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА І ОЦІНКА СУДУ

Суд встановив, що спір у справі виник з приводу правомірності винесення спірного рішення Комісії за результатами першого етапу іспиту у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді. Особливістю цієї справи є те, що спірне Рішення прийнято без врахування факту здійснення іспиту під час тимчасової непрацездатності позивача, що за її позицією доводить протиправність цього рішення.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Критерії відповідності рішення суб`єкта владних повноважень законодавчим вимогам встановлені частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України встановлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади.

Пунктом 20 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402) встановлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Відповідно до частини першої статті 92, пункту 7 частини першої статті 93 Закону №1402 Вища кваліфікаційна комісія суддів України є державним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України, до її повноважень, зокрема, віднесено проведення кваліфікаційного оцінювання суддів.

За змістом частин першої, другої статті 83 Закону №1402 кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями, його критеріями є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.

На виконання частини п'ятої статті 83 Закону №1402 рішенням Комісії від 03 листопада 2016 року №143/зп-16 затверджено Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення про кваліфікаційне оцінювання).

Відповідно до частини другої статті 85 Закону №1402 іспит є основним засобом встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією.

Відповідно до підпунктів 5.1.1.1 та 5.1.1.2 пункту 5 глави 6 розділу ІІ Положення про кваліфікаційне оцінювання максимально можливий бал за показником рівня знань у сфері права становить - 90 балів, за показником рівня практичних навичок та умінь у правозастосуванні становить - 120 балів.

Особливості проведення кваліфікаційного оцінювання для підтвердження відповідності судді займаній посаді визначені розділом V Положення про кваліфікаційне оцінювання. Відповідно до пункту 9 цього розділу мінімально допустимий бал іспиту під час кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді - 50 відсотків від максимально можливого бала, встановленого в межах цього іспиту.

Відповідно до пункту 10 цього розділу за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді.

Рішенням Комісії від 02 березня 2018 року №33/зп-18 встановлено, що 50 відсотків від максимального бала іспиту визначаються наступним чином: 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за складення анонімного письмового тестування; 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за виконання практичного завдання.

Отже, Комісією з урахуванням положень частини першої статті 93, частини п'ятої статті 83 Закону №1402, пункту 9 розділу V Положення про кваліфікаційне оцінювання для іспиту, призначеного рішенням Комісії від 02 березня 2018 року №33/зп-18, встановлено методику визначення 50 відсотків максимально можливого бала в межах цього іспиту. Так, 50 відсотків максимально можливого бала іспиту встановлюється з урахуванням 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за виконання кожної зі стадій іспиту: письмового тестування та практичного завдання.

Таким чином, Рішенням Комісії від 02 березня 2018 року №33/зп-18 визначення 50 відсотків максимально можливого бала за весь іспит (за два його етапи) поставлено у залежність від визначення (набрання хоча б) 50 відсотків максимально можливого бала за кожен з етапів іспиту.

У випадку не набрання мінімальних 50 відсотків максимально можливого бала за якийсь з етапів іспиту (анонімне письмове тестування чи практичне завдання), призначеного під час кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді, суддя вважається таким (такою), що не набрав 50 відсотків від максимального бала іспиту, призначеного у процедурі кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді.

У спірному Рішенні зазначено, що позивач не склав іспиту, оскільки набрав менше 50 відсотків максимально можливого бала за виконання практичного завдання (42 бала зі 120), тобто рішення прийняте за результатами іспиту в цілому, а не за результатами оцінки за окремий етап іспиту.

На виконання абзацу другого частини другої статті 85 Закону №1402 рішенням Комісії від 04 листопада 2016 року №144/зп-16 затверджено Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок проведення іспиту).

Відповідно до пунктів 15-17 розділу V Порядку проведення іспиту мінімально допустимий бал анонімного письмового тестування або практичного завдання встановлюється окремо для кожного іспиту. Максимальна кількість балів, яку може отримати учасник іспиту за результатами складення анонімного письмового тестування - 90 балів. Максимальна кількість балів, яку може отримати учасник іспиту за результатами виконання практичного завдання - 120 балів.

З урахуванням положень підпунктів 5.1.1.1 та 5.1.1.2 пункту 5 глави 6 розділу ІІ, пункту 9 розділу V Положення про кваліфікаційне оцінювання, пунктів 15-17 розділу V Порядку проведення іспиту мінімально допустимий бал для призначеного рішенням Комісії від 2 березня 2018 року №33/зп-18 іспиту встановлено на рівні 50 відсотків від максимально можливого бала, встановленого в межах цього іспиту, а методика обрахування зазначених 50 відсотків визначена з урахуванням обов'язкового набрання учасником іспиту мінімальних 50 відсотків від максимально можливого бала за кожен з етапів іспиту.

Таким чином, оскільки за виконання практичного завдання під час іспиту у кваліфікаційному оцінюванні, призначеному рішенням Комісії від 01 лютого 2018 року №8/зп-18, можна було отримати 120 балів, то мінімально допустимий бал за практичне завдання становить 50 відсотків від 120 балів, тобто 60 балів.

Позивач набрала лише 42 бала, тобто не набрала мінімально допустимих балів за виконання практичного завдання (набрала менше 50 відсотків від максимально можливих 120 балів).

З огляду на зазначені вимоги Положення про кваліфікаційне оцінювання, не зважаючи на те, що позивач набрала більше 50 відсотків максимально можливого балу за анонімне письмове тестування (56, 25 бала, що більше 50 відсотків від 90 балів, тобто 45 балів), не набрання мінімальних 50 відсотків за виконання також і практичного завдання свідчить про не складення позивачем іспиту у процедурі кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді.

Спірне Рішення прийняте саме з підстав не складення позивачем іспиту в цілому.

З аналізу спірного Рішення вбачаються, що ним наведені як підстави, так і мотиви його прийняття. Вмотивованість кожного критерію та елемента критерію, з урахуванням внутрішнього переконання кожного члена Комісії та Комісії в цілому, законом не передбачена, оскільки це є способом прийняття рішення, тобто способом реалізації владних управлінських функцій цього органу.

Крім того, невідповідність судді критерію професійної компетентності, засобом встановлення якої є іспит у процедурі кваліфікаційного оцінювання, саме собою свідчить про невідповідність такої особи вимогам, які ставляться до суддів.

Наведене спростовує доводи позивача про невмотивованість Рішення Комісії, як підстави його скасування.

Відповідно до пункту 9 глави 6 розділу ІІ Положення про кваліфікаційне оцінювання суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами етапу "Іспит" набрав менше мінімально допустимого бала, на підставі відповідного рішення Комісії не допускається до етапу "Дослідження досьє та співбесіда", припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді або відповідність займаній посаді.

Перевіряючи законність спірного рішення, Суд вважає за необхідне підкреслити, що за своєю правовою природою повноваження Комісії щодо кваліфікаційного оцінювання суддів, зокрема щодо встановлення його порядку та методології, встановлення методики визначення 50 відсотків від максимального бала іспиту є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією її, як уповноваженого органу, постійно діючого у системі судоустрою України.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти встановлені законом права і обов'язки владних суб'єктів, які визначають ступінь самостійності їх реалізації з урахуванням принципу верховенства права і полягають у тому, що при вчиненні дій та прийнятті рішень владний суб'єкт здійснює свої повноваження з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих дій або рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин (Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 від 11 березня 1980 року).

Механізм обрахування мінімально допустимого бала іспиту, встановлений в рішенні Комісії від 02 березня 2018 року №33/зп-18, полягає в тому, що у процедурі кваліфікаційного оцінювання для визначення відповідності займаній посаді судді важливо надати відповідь на запитання, чи відповідає суддя мінімальним вимогам в рамках визначених законом критеріїв, які дозволяють ефективно відправляти правосуддя.

Враховуючи, що кваліфікаційне оцінювання для визначення відповідності судді займаній посаді є особливим процесом, що визначений «Перехідними положеннями» Конституції України і проводиться в рамках судової реформи, рішенням Комісії від 02 березня 2018 року №33/зп-18 визначено мінімальну вимогу при оцінюванні показника «професійна компетентність». Така вимога полягала в тому, що оскільки суддя, який проходить кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді, є особою, яка безпосередньо працює у судовій сфері, він повинен відповідати мінімальним вимогам не лише щодо знань у сфері права, а і наявністю достатніх практичних навичок при застосуванні відповідних знань.

Саме тому успішність судді при проходженні обох стадій іспиту у процедурі кваліфікаційного оцінювання (при складенні анонімного тестування та при виконанні практичного завдання) свідчить про рівень його підготовки та його відповідність критерію професійної компетентності.

Разом з тим, зміст покладеного в основу рішення Комісії від 02 березня 2018 року №33/зп-18 нормативу полягає в тому, що суддя, який не володіє мінімальними навичками щодо кожного з етапів іспиту, вважається таким, що не склав іспит. Неможливо ефективно здійснювати правосуддя, у разі не підтвердження необхідного мінімуму теоретичних знань, а також необхідного мінімуму практичних навичок по застосуванню цих знань.

Отже, визначення мінімально допустимих та максимально можливих балів за кожен з етапів іспиту окремо та за іспит в цілому у процедурі кваліфікаційного оцінювання на відповідність судді займаній посаді, а також встановлення методики визначення того, чи складено іспит, зокрема, шляхом визначення відсоткових співвідношень мінімально необхідних кількостей балів за кожен з етапів іспиту віднесено до виключної компетенції Комісії в силу цитованого вище законодавства.

Щодо доводів позивача про знаходження її у непрацездатному стані під час складення іспиту, Суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у день складення іспиту 02 квітня 2018 року перед початком та безпосередньо під час проведення іспиту в межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді суддя Фатєєва Н.І. не повідомляла (як усно, так і письмово) про неможливість складення іспиту або окремих його стадій у зв'язку зі станом здоров'я, а також доводів на підтвердження тимчасової непрацездатності у цей період Комісії не надавала.

Як вбачається з позовної заяви та відповіді на відзив, позивач ототожнює складення позивачем іспиту під час тимчасової непрацездатності із неявкою на іспит, що є неспівставним.

Процедура проведення іспиту та методика встановлення його результатів у межах кваліфікаційного оцінювання відповідно до Закону №1402 визначається Порядком проведення іспиту.

Суд визнає, що приписи цього Порядку є обов'язковими рівною мірою як для осіб, які проходять кваліфікаційне оцінювання, так і для Комісії як органу, яка його проводить.

Відповідно до пункту 13 Розділу ІІІ Порядку проведення іспиту поважними причинами неявки судді для проходження кваліфікаційного оцінювання є обставини, настання яких не залежить від волі судді і які перешкоджають участі судді у кваліфікаційному оцінюванні та підтверджуються відповідними документами.

Про причини неявки суддя зобов'язаний письмово повідомити Комісію протягом п'яти робочих днів після виходу на роботу або припинення дії обставин, які були причиною неявки на кваліфікаційне оцінювання, а також звернутися до Комісії з письмовою заявою для встановлення строків проведення стосовно нього кваліфікаційного оцінювання.

Суд визнає, що за наявності обставин тимчасової непрацездатності позивач не скористалася наданим їй правом повідомити Комісію протягом п'яти робочих днів про незадовільний стан свого здоров'я та не звернулася з письмовою заявою для встановлення строків проведення стосовно неї кваліфікаційного оцінювання, тому твердження позивача про можливість застосування аналогічних наслідків, які тотожні наслідкам неприбуття на іспит з поважних причин, є безпідставними.

Щодо твердження позивача про необхідність розгляду її заяв від 16 липня 2018 року, 28 вересня 2018 року, 26 жовтня 2018 року у пленарному складі відповідно до вимог абзацу 4 частини другої статті 85 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Суд зазначає наступне.

На засіданні Комісії 05 листопада 2018 року розгляд заяв позивача про скасування результатів першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Іспит» стосовно ОСОБА_3 у зв'язку з поважними причинами, не відбувся, оскільки питання порушені у них не підпадають під дію абзацу четвертого частини другої статті 85 Закону №1402, про що позивача повідомлено листом від 12 листопада 2018 року.

Абзацом четвертим частини другої статті 85 Закону №1402 визначено, що Комісія у пленарному складі може переглядати рішення, прийняті палатою чи колегією, щодо результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання.

Зі змісту зазначених позивачем заяв вбачається, що позивач просила скасувати результати іспиту загалом, тоді як норма статті 85 Закону №1402 передбачає перегляд рішень щодо результатів виконаного учасником іспиту лише практичного завдання.

15 квітня 2019 року у судовому засіданні представник позивача наголосив на тому, що саме заявою від 16 липня 2018 року позивач просила Комісію скасувати результати іспиту в широкому понятті, до якого входило питання перегляду її практичного завдання у пленарному складі Комісії.

Суд визнає, що такі доводи позивача свідчать про суб'єктивне тлумачення ним норм закону в частині повноважень Комісії переглядати результати іспиту на свій розсуд та вказує на незгоду позивача саме з нормами чинного законодавства, і не свідчить про порушення відповідачем процедури розгляду заяв позивача.

Враховуючи викладене, Суд вказує, що у Комісії відсутні повноваження для перегляду результатів першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Іспит» загалом, оскільки законодавство передбачає лише перегляд практичного завдання як складової «Іспиту».

Разом з тим, Комісія у пленарному складі має можливість переглянути рішення колегії щодо результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання за його заявою. Це питання знаходиться за межами розгляду даної справи.

З урахуванням наведеного, спірне рішення Комісії прийняте з дотриманням процедури, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Порушень Закону №1402, вимог Положення про кваліфікаційне оцінювання чи Порядку проведення іспиту під час прийняття Комісією спірного Рішення Судом не встановлено.

За наведених обставин у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відмова у задоволенні позову обумовлює і відмову у задоволенні клопотання про розподіл судових витрат з огляду на положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 2, 22, 194, 241, 243, 246, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним і скасування рішення - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (з дня складення повного судового рішення).

Рішення складене та підписане 16 квітня 2019 року.

Головуючий: Р.Ф.Ханова

Судді: Л.І.Бившева

І.А.Гончарова

І.Я. Олендер

Т.М. Шипуліна