Справа № 464/6142/17
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2019 року

Київ

справа №464/6142/17

адміністративне провадження №К/9901/5557/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сихівського районного суду міста Львова від 09.10.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 у справі №464/6142/17 за позовом ОСОБА_2 до Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила: зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 20.10.2016 по 24.10.2016, з 25.10.2016 по 27.04.2017 на підставі поданої заяви від 25.10.2016 та з 28.04.2017 по 19.07.2017 на підставі поданої заяви від 28.04.2017.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з жовтня 2014 року вона та члени її сім'ї як внутрішньо переміщені особи отримували щомісячну адресну допомогу. З 20.10.2016 виплату вказаної допомоги припинено з посиланням на те, що нею подано недостовірну інформацію про наявність у власності членів її сім'ї (чоловіка) житлового приміщення. Припинення виплати грошової допомоги вважає таким, що не ґрунтується на Законі, оскільки ні вона, ні члени її сім'ї не мають у власності житлових приміщень, а частку житлового приміщення, власником якої є її чоловік не можна вважати житловим приміщенням.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не врахували того, що частина житлового будинку, яка належить її чоловіку - ОСОБА_3, не є житловим будинком. І оскільки п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 (далі - Порядок № 505) передбачено, що грошова допомога не призначається у разі наявності в будь-кого з членів сім'ї житлового приміщення, а не його частини, то дане положення не може поширюватись на позивача і членів її сім'ї та слугувати підставою для припинення виплати/відмови у призначенні позивачу вказаної допомоги. Також зазначає, що суди не досліджували, з якого часу позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_3, а лише зазначили, з якого часу за чоловіком позивача зареєстровано право власності на частину будинку.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу позивача без задоволення.

Суд касаційної інстанції, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач - ОСОБА_2 перебуває на обліку в Сихівському відділі соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (далі - Сихівський відділ соцзахисту) як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою від 16.10.2014 № .

З жовтня 2014 року по жовтень 2016 року позивачу на сім'ю виплачувалась щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

25 жовтня 2016 року позивач через відділення ПАТ «Ощадбанк» звернулась із заявою та документами для продовження виплати вказаної допомоги на наступний шестимісячний строк.

29 листопада 2016 року відповідач надіслав позивачу повідомлення № 2605/10-11728 про припинення/повернення надміру виплачених коштів. У вказаному повідомленні зазначено, що на підставі проведеної перевірки задекларованої інформації про майновий стан, наданої разом із заявою про призначення вказаної допомоги від 27.10.2014, виявлено, що позивач подала недостовірну інформацію про наявність у власності членів сім'ї житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Внаслідок цього позивачу надмірно виплачено кошти в сумі 19319,68 грн., які вона має повернути на рахунок відповідача до 31.03.2017.

Після цього, позивач двічі зверталася до Сихівського відділу соцзахисту із заявами про виплату грошової допомоги. На що відповідач, листом від 14.02.2017 за № повідомив позивача, що у наданні такої допомоги відмовлено рішенням комісії, утвореної при Сихівській районній адміністрації м. Львова з питань призначення (відновлення) спеціальних виплат внутрішньо переміщеним особам з долученням копії витягу з протоколу № 2 від 08.02.2017. Листом від 22.03.2017 за № позивачу повідомлено, що аналогічне її звернення з приводу виплати допомоги вже розглядалося та надавалася відповідь по суті заявленої вимоги.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач припиняючи позивачу виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки позивач звертаючись із заявою про призначення вказаної грошової допомоги порушила вимоги Порядку № 505 та не повідомила про обставини, які впливають на призначення такої допомоги, а саме про наявність у власності її чоловіка частини житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, визначається Порядком № 505 та Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365.

Згідно пункту 2 Порядку № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Пунктом 6 Порядку № 505 передбачено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Як встановлено судами чоловік позивача - ОСОБА_3 має у власності частину житлового будинку (77/300) за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно. Право власності зареєстровано 28.05.2012.

Відповідно до п. 10 Порядку № 505 уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.

Пунктом 11 Порядку № 505 уповноважений представник сім'ї, якому призначено грошову допомогу, зобов'язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин.

Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу.

У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Згідно п. 12 Порядку № 505 виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі, зокрема, виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

За таких обставин, коли позивач при зверненні із заявою про надання допомоги не повідомила про обставини, які впливають на призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, чим порушила вимоги п. 11 Порядку № 505, то суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи позивача, наведені в касаційній скарзі, ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції, та їм надана належна правова оцінка. Нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не дослідили, з якого часу позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_3, є безпідставними та не стосуються справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Сихівського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року - без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

Судді Верховного Суду