Справа № 810/2518/18
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2518/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Панова Г.В. Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі по тексту МО України) в якому просив:

- поновити пропущений строк на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності із-за поважних обставин пов`язаних з важким станом здоров`я;

- зобов`язати МО України призначити та вчинити дії щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму що складає 153 000,00 грн., встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач в період з 1968 року по 1999 рік проходив військову службу, що підтверджується витягом з послужного списку особової справи військовослужбовця щодо проходження служби, на полковника у відставці ОСОБА_1 , 1949 р.н., виданої Білоцерківським об`єднаним військовим комісаріатом Київської області № 03к/144 від 28.05.2014 року (а.с.8).

15.05.2014 року, під час первинного огляду МСЕК, позивачу встановлено ІІ групу інвалідності довічно, на підставі захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, що стверджується довідкою до акта огляду МСЕК Сер. КИО-1 № 0412965 від 15.05.2014 року (а.с.10).

13.03.2018 року позивач звернувся до МО України з завою про призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Комісією МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, були розглянуті подані документи та прийнято рішення, оформлене протоколом засідання комісії від 13.04.2018 року № 39, про відмову полковнику в запасі ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги (а.с.6).

Зазначена відмова відповідача обґрунтована тим, що ОСОБА_1 звернувся із заявою для призначення одноразової грошової допомоги 13.03.2018 року, а інвалідність йому встановлена 15.05.2014 року, тобто термін з дня виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги та дня звернення за призначенням одноразової грошової допомоги становить більше трьох років, що суперечить положенням пункту 8 статті 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Не погоджуючись з прийнятим рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено трирічний строк на звернення до Міністерства оборони України із заявою на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності за відсутності поважних причин, а тому підстави поновлення цього строку не встановлені.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч. 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Розділом ІІ Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлені права військовослужбовців, зокрема, щодо грошового забезпечення.

Відповідно до ч.1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з п. 5 ч. 2 статті 16 цього Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Відповідно до ч. 2 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

На момент звернення позивача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі по тексту - Порядок).

Пунктом 2 Порядку № 975 встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, первинно, ІІ групу інвалідності позивачу було встановлено 15.05.2014 року, на підставі довідки до акту огляду МСЕК.

Тобто, у позивача право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби, виникло 15.05.2014 року.

Згідно з пунктом 8 статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Тобто, законодавець визначив чіткий термін протягом якого особа може звернутись із заявою про отримання одноразової грошової допомоги.

В свою чергу, позивач звернувся до Мо України з відповідною заявою про призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності, на підставі довідки МСЕК, лише 13.03.2018 року, тобто з пропуском встановленого в пункті 8 статті 16 вищезазначеного Закону строку на 3 роки та 10 місяців.

В позовній заяві апелянт просив суд першої інстанції поновити пропущений останнім строк на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, через поважні обставини пов`язані з важким станом його здоров`я.

Позивач посилався на поганий стан здоров`я та операцію на серці, яка була проведена останньому, а також реабілітацію в подальшому, як на підставу пропуску строку для звернення із відповідною заявою до відповідача.

На виконання вимоги суду першої інстанції про повторне витребування доказів про проходження реабілітації позивачем, представником позивача надавались пояснення та копії доказів (виписок з амбулаторної картки), з яких вбачається, що 18.11.2016 року в Інституті серця МО здоров`я України Котелянцю П.О. була проведена операція на серці, після якої в нього була тривала реабілітація.

На підтвердження своїх слів, представником позивача було додано копію виписки з історії хворого № 6740/16 від 28.11.2016, видану Державною установою «Інститут серця МОЗ України» про перебування стаціонарного хворого на лікуванні з 16.11.2016 року по 28.11.2016 року.

Згодом позивач перебував на реабілітації, відповідно до виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого відділення реабілітації № 994/192, у період з 28.11.2016 по 10.12.2016 року. В подальшому лікарями було рекомендовано диспансерне спостереження кардіолога за місцем проживання та прийом лікарських препаратів із поступовим розширенням рухової активності , + 50, 100 м щоденно до 2000 м.

Крім того, представником позивача надано копії виписок з історії хвороби амбулаторного (стаціонарного) хворого, зі змісту яких вбачається, що позивач у 2014-2018 роках перебував на стаціонарному лікуванні, зокрема: з 14.01.2014 по 23.01.2014 року у хірургічному відділенні із гострою кишково-шлунковою кровотечею; з 24.04.2014 по 06.05.2014 року у Київському обласному кардіологічному диспансері; з 24.09.2016 року у спеціалізованому кардіологічному відділенні; з 26.10.2016 по 31.10.2016 року у відділенні кардіології Національного медично-клінічного центру «ГВКГ»; з 02.01.2018 по 12.01.2018 у терапевтичному відділенні військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що посилання позивача та його представника на проведення операції та реабілітації у післяопераційний період, як причину пропуску строку на звернення до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не є поважними, оскільки операція була проведена 18.11.2016 року, а реабілітація проводилася в період після операції, в той час як інвалідність ІІ групи була встановлена позивачу раніше, а саме 15.05.2014 року.

Неодноразове перебування позивача на стаціонарному лікуванні, також, не є поважною причиною пропуску строку для звернення з відповідною заявою до відповідача про отримання одноразової грошової допомоги, оскільки згідно копій наданих вище довідок позивач перебував на лікуванні у певні періоди, а у проміжки часу між лікуваннями лікарями було рекомендовано профілактичні заходи: лікувальне харчування, режим дозованого навантаження, профілактичне медикаментозне та психологічне лікування, що підтверджено також у письмових поясненнях представника відповідача. Отже, у періодах між лікуванням позивач не був позбавлений об`єктивної можливості скористатися своїм правом та вчинити передбачені законодавством дії для отримання одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги та він мав можливість протягом достатнього періоду часу звернутися до Міністерства оборони з відповідною заявою, а саме: починаючи з травня 2014 року.

Отже, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивачем пропущено трирічний строк на звернення до Міністерства оборони України із заявою на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності за відсутності поважних причин, а тому відсутні правові підстави поновлення зазначеного строку.

Крім того, не заслуговують на увагу посилання апелянта, що МО України не повідомило його про можливість отримання одноразової грошової допомоги, що стало ще однією причиною пропуску ним строку на її отримання, виходячи з наступного.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право знати свої права і обов`язки.

Так, станом на 13.02.2014 року вже була опублікована нова редакція статті 16 та зміст статті 16-3 Закону № 2011, які набували чинності з 01.01.2014 (публікація в офіційному друкованому виданні «Голос України» 27.07.2012).

Таким чином, держава виконала свої зобов`язання щодо доведення до відома населення, у встановленому законом порядку, закону, що визначає права та обов`язки громадян, що відповідає вимогам частини 2 статті 57 Конституції України.

Отже, позивач повинен був та мав можливість дізнатися про зміни, які внесені до чинного законодавства України.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що позивач мав право на отримання одноразової грошової допомоги, мав об`єктивні можливості та повинен був знати про визначені Законом № 2011 обмежені строки реалізації такого права, однак пропустив визначений законодавством трирічний строк для реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, надано обґрунтовані доводи прийняття відповідного рішення, яке оформлене протоколом засідання комісії від 13.04.2018 року № 39, про відмову полковнику в запасі ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги , відповідно до вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 р. - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст рішення виготовлено 15.04.2019 року