Справа № 280/336/19
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

08 квітня 2019 року (10 год. 09хв.)Справа № 280/336/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Конишевої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бойко К.О.,

представників сторін:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК» (69035, м. Запоріжжя, вул. Олександра Пивоварова, 4)

до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 25)

про визнання протиправним та скасування Припису №ЗП2044/565/АВ/П від 02.11.2018,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК» (далі позивач) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати Припис №ЗП2044/565/АВ/П від 02.11.2018.

Ухвалою суду від 28.01.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 26.02.2019.

Протокольною ухвалою суду від 26.02.2019 відкладено судове засідання на 20.03.2019.

У зв'язку з тим, що суддя Запорізького окружного адміністративного суду Конишева О.В. перебувала у відрядженні в період часу з 18.03.2019 року по 20.03.2019 року включно, розгляд справі відкладався на 25.03.2019.

Ухвалою суду від 25.03.2019 провадження у справі зупинено до 08.04.2019 для надання сторонам часу для примирення.

Ухвалою суду від 08.04.2019 провадження у справі поновлено.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно складено припис, оскільки ТОВ Запорізький ДБК не допускало порушень трудового законодавства України, які зазначені в акті перевірки та приписі, який винесен за результатми перевірки позивача. Вказує, що відповідач дійшов помилкових висновків щодо встановлених в акті перевірки порушень. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що за результатами проведеного інспекційного відвідування ТОВ Запорізький ДБК встановлено порушення позивачем вимог трудового законодавства України. Зазначає, що у звязку із виявленням вищевказаних порушень, які підтверджені зібраними доказами, відповідачем правомірно винесено оскаржуваний припис. В судовому засіданні представники відповідача підтримали позицію викладену в письмових запереченнях та просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний звязок у сукупності, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно наказу Головного управління Держпраці у Запорізькій області № 1708 від 17.10.2018 року про проведення інспекційного відвідування TOB «Запорізький ДБК» з питань додержання законодавства про працю, оформлення трудових відносин, строків виплати заробітної плати, дотримання мінімальних гарантій в оплаті праці видано направлення на проведення інспекційного відвідування № 907 від 17.10.2018 року в якому вказаний перелік питань, що перевірялися під час заходу державного нагляду у вигляді інспекційного відвідування. І

Так, з 17.10.2018 року по 26.10.2018 року згідно акту № ЗП2044/565/АВ було проведено інспекційне відвідування головним держаним інспектором Бохан Наталією Вікторівна, Скуріхіною Тетяною Володимирівною. !

З матеріалів справи судом встановлено, що у період з 17.10.2018 по 26.10.2018 співробітниками ГУ Держпраці у Запорізькій області проведено інспекційне відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю, за результатами якої складено ОСОБА_2 інспекційного відвідування від 26.10.2018 №ЗП2044/565/АВ.

Відповідно до висновків ОСОБА_2 інспекційного відвідування від 26.10.2018 №ЗП2044/565/АВ встановлено порушення позивачем:

ч.3 ст.24 КЗпП України під час інспекційного відвідування встановлено, що у ТОВ «Запорізький ДБК» працівників допускають до роботи без повідомлення Державної фіскальної служби

ч.1, 2 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» - у ТОВ «Запорізький ДБК» заробітна плата виплачується з порушенням строків, яка визначена чинним законодавством.

ч.4 ст.115 КЗпП України, статті 21 Закону України «Про оплату праці» - заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

ч.3 ст.24 КЗпП України - одну особу було допущено до роботи без укладання трудового договору.

На підставі висновків ОСОБА_2 інспекційного відвідування від 26.10.2018 №ЗП2044/565/АВ, ГУ Держпраці у Запорізькій області прийнято Припис про усунення виявлених порушень №ЗП2044/565/АВ/П від 02.11.2018 року (далі за текстом Припис.

05.11.2018 року TOB «Запорізький ДБК» отримало Припис про усунення виявлених порушень №ЗП2044/565/АВ/П від 02.11.2018 року.

Позивач скористався процедурою адміністративного оскарження Припису та отримав лист ГУ Держпраці у Запорізькій області №08/03.4-06/9262 від 29.11.2018 та лист Державної служби України з питань праці №189/3/4.3-ДП-19 від 08.01.2019 за якими у задоволенні скарг та скасуванні Припису відмовлено.

Відповідно до Припису, керівника підприємства зобов'язано усунути наступні порушення:

ч.3 ст.24 КЗпП України, під час відвідування встановлено, що у TOB «Запорізький ДБК» працівників допускають до роботи без повідомлення ДФС щодо прийняття його на роботу в Порядку встановленому KM України. Порушення встановлено відносно працівників: ОСОБА_3, ОСОБА_4;

ч.1,2 ст. 115 КЗпП, ч.1ст.24 Закону України «Про оплату праці» (далі-Закон№108), під час інспекційного відвідування встановлено, що у TOB «Запорізький ДБК» заробітна плата виплачується з порушенням строків, яка визначена чинним законодавством;

ч.4 статті 115 КЗпП, ст.21 Закону України «Про відпустки»(далі -Закон №504), під час інспекційного відвідування TOB «Запорізький ДБК» встановлено, що заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується пізніше ніж за три дні до початку відпустки. З вибіркових даних порушення встановлено відносно працівників: ОСОБА_5 та ОСОБА_6;

ч.3 ст.24 КЗпП, під час проведення контрольного заходу у TOB «Запорізький ДБК» встановлено, що протягом 2018 року ОСОБА_7 було допущено до роботи без укладання трудового договору.

Позивач, не погодившись з прийнятим Приписом про усунення виявлених порушень №ЗП2044/565/АВ/П від 02.11.2018 року, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Щодо проведення інспекційного відвідування не за юридичною адресою Товариства, а за адресою: м.Запоріжжя, вул.Олександра Пивоварова, буд.4, судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 4.1 ст.4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.» Тобто, проведення інспекційного відвідування не за юридичною адресою підприємства, а за місцем ведення діяльності об'єкта відвідування є цілком законним, що спростовує доводи позивача.

Щодо не ознайомлення позивача з Наказом про проведення інспекційного відвідування від 17.10.2018 року №1708.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - обєкт відвідування) (далі- Порядок №295).

Згідно п. 3 Порядку №295 інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження).

Контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.

Відповідно до п.9 Порядку під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

З огляду на наведене вище, під час проведення інспекційного відвідування інспектор повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, а ні Наказ про проведення інспекційного відвідування.

Щодо виплати заробітної плати працівникам з порушенням термінів виплати передбачених ч.1 та 2 ст.115 КЗпП, а саме не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Під час інспекційного відвідування встановлено, що заробітна плата виплачується, але саме з порушенням строків.

Позивач, в свою чергу, наголошує на тому, що Управлінням Держпраці не внесено до Припису перелік порушень, які необхідно усунути, щодо виплати заробітної плати.

Стосовно встановленого порушення ч.1, 2 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 2 статті 115 КЗпП України передбачено, що у разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Аналогічні положення містяться і в частині 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці».

Судом встановлено, що зафіксовано в акті перевірки, ТОВ «Запорізький ДБК» заробітна плата:

за січень 2018 року виплачена - 02.02.2018, 08.02.2018, 15.02.2018, 22.02.2018, 23.02.2018, 27.02.2018;

заробітна плата за лютий 2018 року виплачена 02.03.2018, 06.03.2018, 13.03.2018, 20.03.2018, 21.03.2018, 27.03.2018, 28.03.2018, 04.04.2018, 13.04.2018, 16.04.2018;

заробітна плата за березень 2018 виплачена 06.04.2018, 13.04.2018, 20.04.2018, 27.04.2018, 08.05.2018, 11.05.2018, 25.05.2018, 06.06.2018;

заробітна плата за квітень 2018 виплачена 04.05.2018, 22.05.2018, 25.05.2018, 08.06.2018, 19.06.2018;

заробітна плата за травень 2018 виплачена 08.06.2018, 19.06.2018, 26.06.2018. 27.06.2018, 04.07.2018, 11.07.2018.

Тобто заробітна плата за лютий, березень, квітень, травень 2018 року виплачена співробітникам ТОВ «Запорізький ДБК» з порушенням строків виплати, передбачених ч.1, 2 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці».

Позивачем зазначене порушення не спростовано, а лише зазначено, що заробітна плата виплачувалась співробітникам по мірі надходження коштів на підприємство та з урахуванням фінансової можливості підприємства.

Проте, суд зазначає, що відповідно до приписів статті 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Суд погоджується з відповідачем, що усунення зазначеного порушення неможливо, оскільки заробітна плата вже виплачена, а за порушення строків передбачена фінансової відповідальності, до якої відповідач і було притягнуто.

Щодо допущення до роботи без укладання трудового договору ОСОБА_7, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Згідно ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи встановлено, що протягом 2018 року між ТОВ «Запорізький ДБК» та громадянином ОСОБА_7, неодноразово укладались цивільно-правові договори (перелік яких зазначений в акті перевірки, та проти наявності та змісту яких позивач не заперечує).

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Тобто, предметом цивільно-правових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що договори між ТОВ «Запорізький ДБК» та громадянином ОСОБА_7, носили системний характер, кожний договір укладено строком до кінця місяця в якому його укладено, а предметом договорів був саме процес роботи з влаштування електричних кабелів на будівельних майданчиках та установка приладів обліку.

Також, в акті перевірки зазначено, що відповідно до актів виконаних робіт та договорів укладених між ТОВ «Запорізький ДБК» - Замовник та громадянином ОСОБА_7 Виконавець повинен дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, що діють на підприємстві Замовника, оплата проводилася щомісяця та з чіткою періодичністю.

Відповідно до приписів пункту 3 частини 1 статті 29 КЗпП України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами. Згідно ч.1 ст.142 КЗпП України, трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

Отже, умови викладені в цивільно-правових договорах, зокрема в частині дотримання трудового розпорядку та отримання оплати кожного місяця є не характерними до цивільно-правової угоди та підпадає під ознаки трудового договору, відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України.

Як зазначено в акті перевірки, відповідно до письмових пояснень ОСОБА_7, він працював з 08:00 години до 17:00 години щодня, вихідні дні - субота, неділя, що є основним графіком роботи Товариства. Даний факт не був спростований позивачем.

Також, відповідно до цивільно-правових договорів громадянин ОСОБА_7 також був зобовязаний нести матеріальну відповідальність перед ТОВ «Запорізький ДБК» за неналежне виконання обовязків, що передбачено статтею 130 КзпП України.

Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що роботи на виконання яких ТОВ «Запорізький ДБК» укладало цивільно-правові договори з фізичною особою за своїм технологічним процесом відноситься до робіт з підвищеною небезпекою та потребуються спеціального дозволу на їх виконання, зокрема і з урахуванням того, що проводяться на обєктах будівництва зі зведення будинків.

Так, відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з підвищеною небезпекою або там, де є потреба у професійному доборі, повинні щороку проходити за рахунок роботодавця спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці. Не допускаються до роботи працівники, у тому числі посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з охорони праці.

Згідно ч.3 ст.21 Закону України «Про охорону праці», роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

В свою чергу, фізичні особи-підрядники не мають спеціального дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки, зазначені роботи повязані за КВЕД з роботами постійного характеру ТОВ «Запорізький ДБК», у звязку з чим їх можуть виконувати штатні співробітники підприємства, які пройшли навчання, інструктаж та перевірку знань з охорони праці.

Як зазначено в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 06.11.1992 №9, згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованим висновок відповідача про те, що ТОВ «Запорізький ДБК» фактично допустило ОСОБА_7 до виконання роботи на будівельних майданчиках, що є роботами підвищеної небезпеки, відповідно до пункту 14 Переліку видів робіт підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2018 №48, без укладання з таким працівником трудового договору.

Щодо порушення ч.4 ст.115 КЗпП України та статті 21 Закону України «Про відпустки», судом встановлено, що підставою для таких висновків було те, що заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до ч.4 ст.115 КЗпП України, заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Частиною 1 статті 21 Закону України «Про відпустки» передбачено, що заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.

Так, відповідачем під час проведення інспекційного відвідування, з вибіркових даних, встановлено порушення відносно працівників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Відповідно до наказу від 24.04.2018 №57 відпустка ОСОБА_5 надана з 24.04.2018, заробітна плата за весь час щорічної відпустки відповідно до відомості на перерахування заробітної плати №1080 від 27.04.2018 виплачена 27.04.2018 року. Крім того, відповідно до наказу від 02.05.2018 №60 відпустка ОСОБА_6 надана з 17.05.2018, заробітна плата за весь час щорічної відпустки відповідно до відомості на перерахування заробітної плати №1483 від 08.06.2018 виплачена 08.06.2018, відповідно до відомості на перерахування заробітної плати №1620 від 19.06.2018 виплачена -19.06.2018.

Дане порушення зафіксоване в акті перевірки, позивачем зазначене порушення не спростовано, лише зазначено про те, що співробітники підприємства не скаржились на такий порядок виплати коштів.

Проте, зазначені обставини не спростовують встановлений факт порушення позивачем ч.4 ст.115 КЗпП України та ч.1 ст.21 Закону України «Про відпустки», а відтак не можуть бути підставою для звільнення позивача від відповідальності за допущене порушення вимог трудового законодавства.

Щодо порушення ч.3 ст.24 КЗпП та Порядку повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу затвердженого Постановою КМУ №413 від 17.06.2015 року .

Так, під час розгляду адміністративної справи встановлено, що підставою для висновків відповідача про порушення позивачем ч.3 ст.24 КЗпП України стало те, що наказом від 29.04.2016 №16к ОСОБА_3та ОСОБА_4 прийнято на роботу з 04.05.2016 на ТОВ «Запорізький ДБК», проте, станом на 25.10.2018 зазначені працівники перебувають у трудових відносинах з підприємством, але позивачем не подано повідомлення до ДФС щодо прийняття їх на роботу.

Відповідно до ч.3 ст.24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», встановлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного звязку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із пятьма особами.

Суд зазначає, що в матеріалах адміністративної справи міститься повідомлення надіслане позивачем до ДФС засобами електронного звязку з використанням електронного цифрового підпису щодо прийняття на роботу громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що спростовує твердження відповідача про порушення ТОВ «Запорізький ДБК» приписів ч.3 ст.24 КЗпП України.

Зазначені обставини не були зясовані під час перевірки відповідачем, останній мав право звернутися до ДФС для отримання необхідної інформації, тому посилання відповідача на те, що такі документи не були надані до перевірки, судом не беруться до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача щодо визнання протиправним та скасування п. 1 Припису Головного управління Держпраці у Запорізькій області №ЗП2044/565/АВ/П від 02.11.2018 в частині встановлення порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України щодо допущення Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК» до роботи без повідомлення Державної фіскальної служби щодо прийняття на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України працівників: ОСОБА_3 та ОСОБА_4. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький ДБК щодо визнання протиправним та скасування п. 1 Припису Головного управління Держпраці у Запорізькій області №ЗП2044/565/АВ/П від 02.11.2018 в частині встановлення порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України, щодо допущення Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК» до роботи без повідомлення Державної фіскальної служби щодо прийняття на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України працівників: ОСОБА_3, ОСОБА_4 В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК» (69035, м. Запоріжжя, вул. Олександра Пивоварова, 4, ) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, Північне шосе, 25, ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п. 1 Припису Головного управління Держпраці у Запорізькій області №ЗП2044/565/АВ/П від 02.11.2018 в частині встановлення порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України, щодо допущення Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК» до роботи без повідомлення Державної фіскальної служби щодо прийняття на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України працівників: ОСОБА_3, ОСОБА_4

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 15.04.2019.

Суддя О.В. Конишева