Справа № 130/482/19
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 130/482/19

Головуючий у 1-й інстанції: Саландяк О.Я.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

17 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора взводу №1 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 березня 2019 року (суддя Саландяк О.Я.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора взводу №1 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління патрульної поліції в Чернігівській області про скасування постанови серії НК №380720 від 10.11.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з адміністративним позовом до інспектора взводу №1 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління патрульної поліції в Чернігівській області про скасування постанови серії НК №380720 від 10.11.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 березня 2018 року позов задоволено частково. Постанову серії НК №380720 від 10.11.2018 року інспектора взводу №1 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 340 грн. змінено.

Визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП.

Звільнено ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, на підставі ст. 22 КУпАП - у зв'язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, та обмежитись усним зауваженням.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанцції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив про те, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги позивача, порушив вимоги матеріального та процесуального права, не дослідив в достатній мірі обставини справи.

У відповідності до вимог статті 311 КАС України, апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи наступні обставини.

10 листопада 2018 року інспектором взводу №1 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 було винесено постанову серії НК №380720 про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за фактом того, що позивач 10.11.2018 року о 18.30 год. на автодорозі М01 Київ Чернігів ОСОБА_4, 98 км., керував паспортним засобом «Сканія» д.н.з. НОМЕР_1 , у якого не горіли лампи задніх габаритних ліхтарів у темну пору доби, чим порушив вимоги п.п.31.6.б ПДР України, від отримання постанови на місці відмовився та копію даної постанови отримав лише 22.02.2019 року.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що приймаючи постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №380720 від 10.11.2018 р., відповідач діяв обґрунтовано, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на її правомірність.

Разом з тим, суд прийшов до висновку про можливість звільнення позивача від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121 КУпАП, та підставі ст. 22 КУпАП, у зв'язку із малозначністю скоєного адміністративного правопорушення та обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до стаття 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В апеляційній скарзі апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що встановивши факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд процесуально позбавлений можливості звільняти від такої відповідальності особу, оскільки до повноважень суду по даній категорії справ не відноситься звільняти від відповідальності правопорушників і обмежуватись щодо них усним зауваженням.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної ОСОБА_5 України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Що стосується доводів апелянта відносно того, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про можливість звільнення позивача від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121 КУпАП, та підставі ст. 22 КУпАП, у зв'язку із малозначністю скоєного адміністративного правопорушення та обмежитись усним зауваженням, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 22 КУпАП встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Частиною 2статті 33 КУпАП зі змінами, внесеними згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" № 596-VIII від 14.07.2015 встановлено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Проте, цими нормами не передбачено визначення малозначності адміністративного правопорушення як підстави звільнення від відповідальності та не встановлено порядок застосування такого звільнення. Більше того, колегія суддів зазначає, що законодавство не містить переліку чи ознак малозначності правопорушення.

У кожному конкретному випадку саме орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, розглядає питання про визнання діяння малозначним, виходячи, зокрема, з того, що його наслідки не становлять великої суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Тобто, виходячи з приписів наведених норм, колегія суддів дійшла висновку, що вирішення питання щодо звільнення порушника від адміністративної відповідальності, в даному випадку, належить безпосередньо до органів Національної поліції

Разом з тим, положеннями ч. 3ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, суд, керуючись вимогами законодавства, вправі змінити захід стягнення, передбачений КУпАП, таким чином щоб стягнення не було посилено, однак не вправі звільнити порушника від адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо звільнення позивача від адміністративної відповідальності у зв'язку із малозначністю вчиненого правопорушення.

Що стосується самого факту порушення позивачем вимог п.п.31.6.б Правила дорожнього руху України, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч.1 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.п.31.4.3 розділу 31 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: зовнішні світлові прилади:

а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу;

б) порушено регулювання фар;

в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла;

г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу;

ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Як свідчать матеріли справи, фактично позивача притягнуто до відповідальності за те, що в нього на тягачі не працював задній габаритний ліхтар.

Щодо випадків, коли під час руху виникає така несправність як «не горить задній габаритний ліхтар», то це врегульовано пунктом 31.5 Правил, а саме: у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Разом з тим, слід врахувати, що на причепі всі освітлювальні прилади працювали належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що позивач рухався з непрацюючим заднім габаритним вогнем. Однак, в присутності інспектора позивачем вказаний недолік усунуто. Також позивач пояснив, що перед початком руху технічний стан автомобіля ним був перевірений, а несправність могла виникнути під час руху транспорту у зв"язку з поганим дорожнім покриттям.

Крім того, позивач в позовній заяві наголошує на тому, що розгляд справи про адміністративне правопорушення під час зупинки його транспортного засобу не проводився. Також зазначає, що 10.11.2018 року зупинивши його автомобіль та вказавши на несправність одного габаритного ліхтаря, інспектор, після того як вказаний недолік позивачем було усунуто, виніс йому усне попередження та не приймав в його присутності оскаржуваної постанови. Доказів в спростування доводів позивача, відповідачем не надано.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне

Відповідно дост. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В свою чергу, згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов'язок суб'єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

В силу ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб'єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити таке.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що гуртується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Визнання позивачем вини у скоєнні правопорушення не спростовують факт порушення відповідачем вимог чинного законодавства щодо складення постанови про адміністративне правопорушення та фіксації доказів такого правопорушення.

Інших доказів, зокрема таких як фото-, відеофіксація, свідки, тощо, які були покладені в основу оскаржуваної постанови, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КУпАП, відповідачем не надано.

При цьому, сама по собі постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення позивачем правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу на те, згідно приписів ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається виключно на відповідача.

Всупереч вказаним вище нормам, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що належним захистом порушеного права особи, є скасування оспорюваної постанови.

Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, колегія суддів враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 року по справі № 338/1/17.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія НК №380720 від 10.11.2018 року про застосування до ОСОБА_3 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, є протиправною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

У силу п.2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має правоскасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС Українипідставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу інспектора взводу №1 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 березня 2019 року скасувати.

Постанову серії НК №380720 від 10.11.2018 року інспектора взводу №1 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 340 грн. - скасувати, а провадження у справі закрити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6