Справа № 819/453/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/1399/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Іщук Л.П., Хобор Р.Б.

за участю секретаря судового засідання Гром І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Управління МВС України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року, ухвалене суддею Дерех Н.В., 16:43:03 год, м. Тернопіль, дата складання повного тексту рішення 4 грудня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління МВС України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерство Внутрішніх Справ України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

14.03.2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління МВС України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерство Внутрішніх Справ України, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.07.2017 року по 16.02.2018 року, який спричинений невиконанням постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року; встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі; встановивши звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління МВС України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерство Внутрішніх Справ України: про винесення ухвали із зобов'язанням МВС України притягнути до відповідальності посадових осіб УМВС України в Тернопільській області, винних в недопущенні позивача до виконання службових обов'язків, і стягнути з них завдану державі матеріальну шкоду, виплачену за час вимушеного прогулу за період з 29.12.2017 року по 02.02.2018 року; про накладення на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про визнання суб'єкта владних повноважень, відповідального за невиконання судового рішення від 05.07.2017 року недопущення до служби позивача відповідно власного наказу від 29.12.2017 року про скасування попереднього наказу про звільнення з посади, голову ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_3; про продовження процесуального строку відповідно до ч.2 ст.169 КАС України - залишено без розгляду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 до Управління МВС України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство Внутрішніх Справ України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 05.07.2017 року по 16.02.2018 року - задоволено повністю. Стягнено з Управління МВС України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.07.2017 року по 16.02.2018 року, провівши необхідні відрахування. У встановленні судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року (набрала законної сили 13.12.2017 року), допущено до негайного виконання судове рішення у частині поновлення на посаді позивача на посаді старшого оперуповноваженого (за рахунок старшого оперуповноваженого в ОСВ) сектору розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку кримінальної міліції управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області. Зазначеним судовим рішенням також була передбачена виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тобто, постанова Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року повинна була виконуватись в частині, що підлягає до негайного виконання одразу після її винесення. Разом з тим, 29.12.2017 року наказом УМВС України в Тернопільській області №13 (по особовому складу), скасовано наказ УМВС №2 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та відповідно до пунктів 10 та 11розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», майора міліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого (за рахунок посади старшого оперуповноваженого в ОВС) сектору розкриття злочинів проти особи УКР КМ УМВС та виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в період з 22.02.2017 року по 05.07.2017 року. Однак, позивач не був допущений до виконання службових обов'язків, про що відсутні допустимі, належні та достатні докази. Виплата грошового забезпечення за період з 22.02.2017 року по 05.07.2017 року не заперечувалась також стороною позивача у судовому засіданні.

16.02.2018 року Наказом УМВС України в Тернопільській області №5 (по особовому складу), поновлено майора міліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого (за рахунок посади старшого оперуповноваженого в ОВС) сектору розкриття злочинів проти особи УКР КМ УМВС, з 22.07.2017 року.

Відтак у контексті наведеного, суд вважає, що періодом вимушеного прогулу є період з 05.07.2018 року по 16.02.2018 року.

Суд першої інстанції вказує на те, що позивач 02.03.2018 року звертався до голови ліквідаційної комісії із заявою про допуск до виконання службових обов'язків та нарахування заробітної плати в період з 05.07.2017 року, однак відповіді на вказану заяву на адресу позивача не надійшло. При цьому, позивач щодо поновлення на посаді з 05.07.2018 року також звертався до голови ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській областііз заявою від 10.01.2018 року. Однак, судом не здобуто, а учасниками даної адміністративної справи не подано до суду належних, достатніх і допустимих доказів, що підтверджували сплату відповідачем суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05.07.2017 року по 16.02.2018 року. В той же час, в матеріалах даної адміністративної справі відсутні докази, щодо відповіді відповідача на вказані звернення позивача.

У контексті наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства України не було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 05.07.2017 року по 16.02.2018 року.

Щодо вимоги позивача встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі, встановивши звіт про виконання судового рішення, суд першої інстанції зазначив, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі, є правом, а не обов'язком суду. У даному випадку, у встановленні судового контролю, шляхом встановлення звіту про виконання судового рішення, слід відмовити.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його винесеним з порушенням норм матеріального права, Управління МВС України в Тернопільській області оскаржило його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 рокута ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що судове рішення в частині поновлення позивача на посаді не було виконано негайно з незалежних від УМВС підстав, оскільки УМВС вчинило всі дії, що залежали від нього, для належного виконання даного рішення, однак заяву УМВС від 24.07.2017 про встановлення способу виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді з 07.11.2015 судом було розглянуто лише 30.01.2018 року.

Апелянт вказує на те, що ключовою умовою для оплати вимушеного прогулу є вина роботодавця та неможливість особи працювати. Разом з тим, матеріали справи свідчать про зворотне. Так, суд своєю постановою від 05.07.2017 року у справі № 819/492/17 зобов'язав УМВС виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 05.07.2017 року по 16.02.2018 року. Разом з тим,судомне враховано те, що позивач відповідно до записів в його трудовій книжці, в період з 03.11.2016 року по 26.06.2018 року працював на посаді заступника директора ПП «ООО ЛЕОН», що спростовує висновок суду про неможливість позивача працювати. Копія трудової книжки долучена позивачем до матеріалів справи.

Крім того, апелянт стверджує, що жодної вини УМВС у вчасному виданні наказу про поновлення позивача немає, оскільки через неякісне оформлене судове рішення УМВС не мало змоги виконати його в той спосіб, як у ньому зазначено, що спричинило виконання постанови суду лише в тій частині, виконання якої не викликала труднощів,причому суму, яка вказана у рішенні суду, як виплата позивачу за вимушений прогул за період з 22.02.2017 року по 05.07.2017 року, УМВС виплачено позивачу повністю та вчасно.

Разом з тим, апелянт звертає увагу на те, що в оскаржуваному судовому рішенні сума, яка підлягає до сплати позивачу, не зазначена.

Учасники справи на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч.2 ст.313 КАС України.

На підставі ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим для виконання.

Встановлено, що постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року визнано протиправним та скасовано наказ Голови ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільскій області №2 о/с від 21.02.2017 року «По особовому складу» та поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого (за рахунок старшого оперуповноваженого в ОСВ) сектору розкриття злочинів проти особи Управління карного розшуку кримінальної міліції УМВС України в Тернопільській області з 07.11.2015 року. Стягнено з УМВС України в Тернопільскій області в особі ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 22.02.2017 року по 05.07.2017 року в сумі 16096,08 грн. з урахуванням податків та інших обовязкових платежів. Допущено до негайного виконання судове рішення у частині поновлення позивача на посаді.

Постанова Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року набрала законної сили 13.12.2017 року, у зв'язку із залишенням її без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно наказу УМВС України в Тернопільській області №13 о/с від 29.12.2017 року ОСОБА_1 виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 22.02.2017 року по 05.07.2017 року в сумі 16 096,08 грн.

Наказом УМВС України в Тернопільській області №5 від 16.02.2018 року (по особовому складу) майора міліції ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого оперуповноваженого (за рахунок посади старшого оперуповноваженого в ОВС) сектору розкриття злочинів проти особи УКР КМ УМВС України в Тернопільській області з 22.07.2017 року.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо стягнення з Управління МВС України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05.07.2017 року по 16.02.2018 року, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно ч.1 ст.255 КАС України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до позиції, зазначеній у постанові Верховного Суду України від 14 січня 2014 року справа №21-395а13 суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (далі - Порядок № 100).

Пунктом 5 розділу IV Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Разом з тим, зобов'язуючи Управління МВС України в Тернопільській області виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням рішення суду за період з 05.07.2017 року по 16.02.2018 року, суд першої інстанції в своєму рішенні помилково зазначив період стягнення з 05.07.2017 року та не навів відповідних розрахунків з врахуванням середньоденного розрахунку заробітної плати позивача.

Згідно резолютивної частини постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року на користь ОСОБА_1 вже стягнуто з УМВС України в Тернопільскій області в особі Ліквідаційної комісії грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 22.02.2017 року по 05.07.2017 року в сумі 16 096,08 грн. з урахуванням податків та інших обов'язкових платежів.

Як було зазначено вище, ОСОБА_1 було виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 22.02.2017 року по 05.07.2017 року в сумі 16 096,08 грн. (наказ УМВС України в Тернопільській області №13 о/с від 29.12.2017 року).

Тобто, вимушений прогул у зв'язку з невиконанням постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року про поновлення на службі слід рахувати не з 05.07.2017 року, як помилково вказано судом першої інстанції, а з 06.07.2017 року.

Так, відповідно до наданої головою Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Тернопільській області довідки №123 від 25.03.2019 року встановлено, що середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 складає 120,12 грн.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми робочого часу на 2017 рік» та додатку до нього кiлькiсть робочих днiв у липні - 21, у серпні - 22, у вересні - 21, у жовтні - 21, у листопаді - 22, у грудні 21 робочих днів. З врахуванням стягнення заробітку з 06.07.2017 року загальна кількість робочих днів складає 125 (18+22+21+21+22+21).

Починаючи з 2018 року Мінсоцполітики України відмовилось публікувати таблицю норм робочого часу, а тому згідно розрахунку норми тривалості робочого часу на 2018 рік при п'ятиденному робочому тижні з двома вихідними (субота, неділя) кількість робочих днів у січні - 21, у лютому - 12 (з врахуванням вимоги позивача про стягнення заробітку по 16.02.2018 року), разом відповідно 33 робочих днів.

Таким чином, термін затримки виконання рішення суду складає 158 робочих днів (125+33=158), а розмір середньоденного грошового забезпечення, згідно довідки, дорівнює 120,21 грн. Розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у зв'язку із невиконанням рішення суду за період з 06.07.2017 року по 16.02.2018 року, складає 18 993,18 грн. (120,21 грн. х 158 = 18 993,18 грн.).

Встановлено також, що в період з 03.11.2016 року по 26.06.2018 року ОСОБА_1 працював на посаді заступника директора ПП «ООО ЛЕОН», що стверджується записами у трудовій книжці позивача, копія якої знаходиться в матеріалах справи.

Однак, із змісту довідки від 03.04.2019 року, що знаходиться в матеріалах справи та наданої на вимогу суду ПП «О.О.О. ЛЕОН» видно, що ОСОБА_1 дійсно перебував на посаді заступника директора ПП «О.О.О. ЛЕОН» і в період з січня 2017 року по даний час жодної заробітної плати не отримував.

На підставі викладеного,на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути з Управління МВС України в Тернопільській області грошове забезпечення в сумі 18 993,18 грн. за час вимушеного прогулу у зв'язку із невиконанням рішення суду за період з 06.07.2017 року по 16.02.2018 року.

На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі, є правом, а не обов'язком суду, правомірно відмовивши подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ч.1 ст.382 КАС України).

Доводи апелянта в іншій частині висновків суду не спростовують.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року про поновлення на службі за період з 05.07.2017 року по 16.02.2018 року прийнятим з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та порушенням норм матеріального права, в зв'язку з чим, відповідно до ст.317 КАС України, його слід скасувати та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким позов задовольнити.

Керуючись ст.229, ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 313, п.2 ч.1 ст.315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління МВС України в Тернопільській області задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року у справі №819/453/18 в частині стягнення з Управління МВС України в Тернопільській області) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 05.07.2017 року по 16.02.2018 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Стягнути з Управління МВС України в Тернопільській області (вул.Валова, 11, м.Тернопіль, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ід.НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року про поновлення на службі за період з 06.07.2017 року по 16.02.2018 року в сумі 18 993,18 грн. (вісімнадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто три грн. 18 коп.), провівши необхідні відрахування податків та інших обов'язкових платежів.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Л. П. Іщук
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 17.04.2019.