Справа № 743/366/19
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/366/19 Суддя (судді) першої інстанції: Сташків В.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Кучми А.Ю., Лічевецького І.О.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування технічними засобами, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8 про продовження строку затримання, -

В С Т А Н О В И Л А:

ГУДМС України у Харківській області звернулось до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому ставилось питання про продовження строку затримання останнього на 6 місяців.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12 березня 2019 року позов задоволено частково. Продовжено строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8 (ОСОБА_8), ІНФОРМАЦІЯ_2 до 12 вересня 2019 року включно в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення його за межі України.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час прийняття рішення не враховано, що чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе за їх наявності.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, зміст апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, 18.07.2018 р. працівниками УБЗПТЛ ГУНП в Харківській області спільно з працівниками ГУДМС України в Харківській області під час проведення цільового профілактичного заходу з виявлення іноземців та ОБГ, які нелегально перебувають на території м. Харкова, було виявлено громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на території України незаконно, у нього були відсутні документи, що посвідчують його особу та громадянську приналежність за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та уповноваженими особами ГУДМС України в Харківській області прийнято рішення про примусове повернення за межі України відповідача по справі з зобов'язанням останнього покинути територію України у термін до 22.07.2018 р.;

26 липня 2018 р. уповноваженими особами ГУДМС України в Харківській області прийнято рішення про поміщення громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 до Чернігівського ПТПІ;

27 липня 2018 р. громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, за актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, передано до Чернігівського ПТПІ;

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 липня 2018 року, яке було залишено без зміни постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2018 р., було затримано громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України терміном до 6 місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні та примусово видворено останнього за межі території України;

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2018 р., яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду 30 січня 2019 р., продовжено строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8 (ОСОБА_8), ІНФОРМАЦІЯ_2 до 26 березня 2019 року включно в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення його за межі України;

Особа ОСОБА_8 (ОСОБА_8), ІНФОРМАЦІЯ_2 документована паспортом громадянина Народної Республіки Бангладеш № НОМЕР_1, який дійсний з 23.08.2017 р. до 22.08.2022 р.;

Згідно Листа від 10.08.2018 р. № 6301.8.3-17528/63.2-18, ГУДМС України в Харківській області зверталось до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України з запитом щодо сприяння в ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та документування даного громадянина свідоцтвом про повернення на Батьківщину, проте відповіді на вказаний лист від вказаного Департаменту ДМС України на одержали.

У зв'язку із закінченням терміну затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8 позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов часткового суд першої інстанції виходив з того, що наявні визначені ст. 289 КАС України підстави для продовження строку затримання Відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, у зв'язку неможливість ідентифікації особи Відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 4 статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон № 3773-VI) іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в'їзду в Україну визначені ст. 8 Закону України від 05.11.2009 року №1710-VI "Про прикордонний контроль".

Відповідно до ч. 3 вказаної норми, Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі виїзду з України за умови:

1) наявності в нього дійсного паспортного документа;

2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону виїзду з України.

Отже, іноземці або особи без громадянства можуть виїхати за межі території України за наявності дійного паспортного документу.

Згідно із ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більше як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч. 12 ст. 289 КАС України, про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

За приписами ч. 13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Матеріалами справи підтверджується, що відносно Відповідача Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області вжито ряд відповідних заходів щодо ідентифікації особи та приналежності до громадянства Народної Республіки Бангладеш.

Однак, на момент розгляду справи інформація з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документи, необхідні для ідентифікації особи, не надійшли.

Відповідно до п. 2.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року, № 353/271/150, зареєстрованого в Мін'юсті 21.05.2012 року за № 806/21119, у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).

У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Як установлено колегією суддів, станом на момент розгляду справи, документів (свідоцтво про повернення на батьківщину громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_7) для ідентифікації особи від Департаменту консульської служби МЗС не надходило, що є умовою за якої неможливо забезпечити примусове видворення особи, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

У підпункті "f" пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі "Ливада проти України" (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі "Амюр проти Франції" (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі "Дугуз проти Греції" (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про наявні визначені ст. 289 КАС України підстави для продовження строку затримання Відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а тому строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідно продовжити до 12 вересня 2019 року включно.

Колегія суддів відхиляє посилання представника позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17.01.2019 р. у справі № 743/1240/17, відповідно до яких відсутність відповіді із посольства щодо ідентифікації позивача є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки вказана справа містить інші обставини, зокрема, відповідач перебував на території України на законних підставах, що підтверджувалось оригіналом паспорту та копією посвідки на тимчасове місце проживання, тоді як в даній справі відповідач перебуває на території України без відповідних дозвільних документів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 288, 289, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_8 - залишити без задоволення, рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді А.Ю. Кучма

І.О. Лічевецький