Справа № 200/2670/19-а
Суддя: Буряк І. В.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 р. Справа№200/2670/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Буряк І.В.,

секретаря судового засідання Соколової С.О.,

за участю:

представника позивача: Кононенко Т.М.

представник відповідача Ярова С.Е.

ВСТАНОВИВ

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов приватного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" (87535, Донецька обл., м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, 1, ) до Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області (87526, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця 130 Таганрозької дивізії, будинок 114) про скасування податкового повідомлення рішення,-

Приватне акціонерне товариство «Азовзагальмаш» (надалі - позивач, ПрАТ «Азовзагальмаш») звернулось до суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (надалі - відповідач, ГУ ДФС у Донецькій області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.11.2018 № в частині стягнення з суми земельного податку з юридичних осіб у розмірі 323 091, 75 грн. за період з січня по травень 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.

Орендована на праві постійного землекористування ПрАТ «Азовзагальмаш» земельна ділянка знаходиться на території м. Маріуполь, а тому відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669-VII (далі Закон № 1669) з 04.04.2014 по 07.06.2016 включно, позивач звільнений від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Керуючись положеннями Закону № 1669, ПрАТ «Азовзагальмаш» подало декларацію з плати за землю за 2016 рік з нульовими показниками. Проте, податковим органом в порушення ст. 54 ПК України проігноровано вказані вище обставини та самостійно донараховано позивачу суму податкового зобов'язання у загальному розмірі 323 091,75 грн. за період з січня по травень 2016 року.

18 березня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву за змістом якої відповідач проти позовних вимог заперечує, зазначає, що податковим органом правомірно встановлено заниження розміру податкового зобов'язання з земельного податку з юридичних осіб, оскільки позивач має у постійному користуванні земельні ділянки за які, в силу вимог ПК України, має сплачувати у відповідному розмірі плату. В свою чергу посилання на норми Закону № 1669 є необґрунтованим, оскільки спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини є ПК України, зокрема п. 38.7 п.38 п.10 розділу ХХ ПК України. При цьому відповідач звертає увагу суду, що земельні ділянки, які перебувають у користуванні позивача не входять до Переліку населених пунктів, що затверджені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085.

27 березня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив ПрАТ «Азовзагальмаш», де позивач спростовує мотивацію викладену відповідачем у відзиві, зокрема посилається на положення ст. 6 Закону №1669 та необхідність застосування до спірних правовідносин Переліку населених пунктів, затверджених Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р. Звертає увагу суду на практику Верховного Суду, про те, що спеціальним законом в даних правовідносинах є саме Закон № 1669.

Ухвалою суду від 02 квітня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у цей же день. Представники сторін про здійснення судового розгляду справи у цей же день не заперечували, про що подали відповідну заяву.

Представник позивача у судовому засіданні від 02 квітня 2019 року адміністративний позов підтримала та просила його задовольнити повністю.

Крім того, на запитання суду щодо розміру позовних вимог, надала уточнення та просила скасувати спірне податкове повідомлення-рішення в частині донарахування податкового зобов'язання у розмірі 323 091,75 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні від 02 квітня 2019 року проти адміністративний позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Суд, заслухавши надані пояснення позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені сторонами обставини, встановив наступні фактичні обставини у справі.

ПрАТ «Азовзагальмаш» є юридичною особою, , місцезнаходження: 87535, Донецька обл., місто Маріуполь, площа Машинобудівельників, будинок 1, 13.12.2017 - Господарським судом м. Києва порушено справу про банкрутство. (згідно інформаційних даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань)

У постанові Верховного Суду від 12 березня 2019 року справа № 910/14827/16 міститься наступний висновок «пункт 29. Системний аналіз положень пункту 1.3. статті 1 Податкового Кодексу України та положень ч. 1 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", дає підстави дійти до висновку, що з моменту визнання боржника банкрутом (ухвалення постанови у справі про банкрутство) у банкрута не виникає обов'язку зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) (котрі нараховані після моменту визнання боржника банкрутом банкрутом), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Станом на момент винесення спірного податкового повідомлення-рішення відсутнє судове рішення щодо визнання позивача банкрутом.

ГУ ДФС у Донецькій області проведено позапланову виїзну перевірку ПрАТ «Азовзагальмаш» з податкового законодавства - за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, за результатами якої складено акт перевірки від 26.10.2018 № 1233/05-99-14-14-04/13504334 (далі акт перевірки)

Згідно висновків акта перевірки (розглядається в оскаржуваній частині) встановлено порушення ПрАТ «Азовзагальмаш» вимог ст.ст. 269, 270, 271, 286, 287 та 289 розділу ХІІ ПК України в частині заниження земельного податку з юридичних осіб у сумі 1 971 587, 76 грн., утч за 2016 рік на суму 775 420,26 грн., за 2017 рік на суму 1 196 158, 50 грн. до місцевого бюджету Кальміуського району міста Маріуполя.

На підставі вказаного висновку акта перевірки, ГУ ДФС у Донецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.11.2018 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем земельний податок з юридичних осіб на загальну суму 2 464 473, 46 грн., у тому числі 1 971 578,76 грн., за основним платежем та 492 894,70 грн. - штрафних (фінансових) санкцій.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням ПрАТ «Азовзагальмаш» оскаржило його у адміністративному порядку до ДФС України. Рішенням ДФС України «Про результати розгляду скарги» від 29.01.2019 № 4473/6/99-99-11-06-01-25, оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарга ПрАТ «Азовзагальмаш» - без задоволення.

Назване рішення доставлено у точку видачі 02.02.2019 та отримано позивачем 05.02.2019.

Фактичні обставини, що стали підставою для донарахування податкового зобов'язання за платежем земельний податок з юридичних осіб.

ПрАТ «Азовзагальмаш» має у постійному користуванні земельні ділянки у місті Маріуполі згідно Державних актів на право постійного користування землею (перелік яких наведено у додатку № 19 до акта), що сторонами у справі не заперечується.

Заниження земельного податку на загальну суму 1 971 578, 76 грн., згідно висновку податкового органу, мало місце у зв'язку із наданням ПрАТ «Азовзагальмаш» податкових декларацій за 2016 та 2017 роки із нульовими показниками податкових зобов'язань до сплати. Вказаний факт позивачем не заперечується.

Разом із тим, позивач не погоджується із донарахуванням податкового зобов'язання з земельного податку, нарахованого за період з січня по травень 2016 року (включно) на загальну суму 323 091, 75 грн. (64 618,35 грн. щомісячний платіж).

Позивачем до матеріалів справи надано звітну податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної комунальної власності) за 2016 рік, з нульовими показниками.

Нарахована заборгованість за платежем земельний податок з юридичних осіб підтверджується даними ІКП платника за період 30.01.2016 - 31.12.2016.

За таких фактичних обставин правова позиція суду обґрунтована наступним.

Конституція України.

Частина 2 ст. 19 органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ПК України.

Стаття 14.

Пункт 14.1.72. земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу);

Пункт 14.1.73. землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди;

Пункт 14.1.147. плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності;

Стаття 269.

269.1 Платниками податку є:

269.1.1. власники земельних ділянок, земельних часток (паїв);

269.1.2. землекористувачі.

Стаття 270.

270.1. Об'єктами оподаткування є:

270.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні;

270.1.2. земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Стаття 271

271.1. Базою оподаткування є:

271.1.1. нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;

Стаття 286.

286.1. Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

286.2. Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Стаття 287

287.1. Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

287.3 Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Стаття 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року № 1669-VII період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014.

Частина 3 ст.11 Закону № 1669 "Прикінцеві та перехідні положення", закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

За результатами аналізу вказаних норм суд дійшов висновку, що Закон № 1669 є спеціальним законом у спірних правовідносинах, а тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до ПК України.

Стаття 6 Закону № 1669 (в редакції чинній до 08.06.2016) під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Пункт. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669, Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" №405/2014 від 14.04.2014, у період з 14.04.2014 до її закінчення.

Розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (Закон № 1669-VII) був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Відповідно до вказаного Додатку в розділі «Донецька область» «міста обласного значення» пункт 20, зазначено: м.Маріуполь (Маріупольська міська рада).

Розпорядженням КМУ від 05 листопада 2014 року № 1079-р "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053" зупинена дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 р. № 1275-р, "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Відповідно до Додатку в розділі «Донецька область» «міста обласного значення» пункт 15, зазначено: м. Маріуполь (Маріупольська міська рада).

Пунктом 3 визнано такими, що втратили чинність:

- розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція";

- розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053".

Таким чином, м. Маріуполь (Маріупольська міська рада) є населеним пунктом, на території якого здійснювалась антитерористична операція, а відтак, позивач користується правом, встановленим статтею 6 Закону № 1669, щодо звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування" (набув чинності 08.06.2016) внесено зміни до ст.6 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" тексти статей 6 і 7 викладено в такій редакції:

"Звільнити суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону";

"Скасувати суб'єктам господарювання орендну плату за користування державним та комунальним майном, розташованим в населених пунктах, згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону".

Статтею 6 Закону № 1669 (в редакції від 08.06.2016) звільнено суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, де зазначено, що Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" м. Маріуполь (Маріупольська міська рада) не зазначено.

Таким чином, відповідно до положень Закону № 1669 достатньою підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном стосовно конкретних суб'єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції за період з 14.04.2014 по 07.06.2016.

Зазначена підстава відносно ПрАТ «Азовзагальмаш» встановлена судом у ході розгляду даної справи, тому правомірним є висновок про те, що в силу Закону №1669 позивач протягом часу з 14.04.2014 по 07.06.2016 звільнений від сплати податкового зобов'язання з земельного податку з юридичних осіб.

Як вже зазначалось згідно з частиною третьою статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1669-VII закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Спеціальний закон, який регулює спірні правовідносини, є саме Закон №1669, у зв'язку з чим є безпідставним посилання відповідача на те, що спірні правовідносини повинні регулюватись лише нормами ПК України, до якого не вносились зміни щодо справляння податків та відповідальність за порушення податкового законодавства.

Постановляючи вказаний висновок судом взято до уваги правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 01.08.2018 справа №805/1270/17-а та у постанові від 15.08.2018 справа №805/3946/17-а

Крім того, відповідно до п. 56.21 ст.56 ПК України, у разі, коли норма Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

На користь такої позиції свідчить й судова практика Європейського Суду з прав людини, якою згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України має керуватися суд при вирішенні справи, застосовуючи принцип верховенства права.

Так, Європейський Суд з прав людини у справі "Сєрков проти України", заява

№ 39766/05, пар. 33, 41, 42, 43, 44 рішення від 07.07.2011 зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу в мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення пункту 1 передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманне всім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності та не було свавільним (див. рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v.) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999).

Суд також зазначає, що можливість таких різних тлумачень одних і тих самих положень законодавства головним чином була спричинена неналежним станом національного законодавства з цього питання. Правила, які було закріплено в Указі Президента та в Законі № 1669-VII, надавали необґрунтовану свободу вибору щодо тлумачення того, яким чином вони можуть співвідноситись, а також розуміння чіткої сфери їх застосування та значення їх вимог.

Відповідно, на думку Суду, відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з такого важливого фіскального питання, яка призводила до його суперечливого тлумачення судом, порушує вимоги Конвенції щодо "якості закону".

У цьому контексті Суд не може не брати до уваги вимоги статті 4.4.1 Закону про погашення зобов'язань платників податків, який передбачає, що у разі якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, або якщо норми різних законів або нормативних актів дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Проте у цій справі державні органи обрали тлумачення національного законодавства, менш сприятливе для платників податків, що призвело до стягнення ПДВ із заявника (див. також рішення у справі "Щокін проти України" (Shchokin v.), заяви № 23759/03 та № 37943/06, п. 57, від 14 жовтня 2010 року).

Вищезазначені міркування є достатніми, щоб надати Суду можливість дійти висновку, що втручання у майнові права заявника було незаконним у контексті статті 1 Першого протоколу. Відповідно, Суд постановляє, що було порушення цього положення.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Посилаючись на вказану норму, податковий орган нарахував ПрАТ «Азовзагальмаш» штрафні (фінансові) санкції.

Таким чином, оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про безпідставність визначення податковим органом позивачу податкового зобов'язання з плати за землю юридичних осіб за період з 01.01.2016 по 07.06.2016, підстави для застосування до ПрАТ «Азовзагальмаш» штрафних (фінансових) санкцій, що передбачені статтею 123 ПК України, у вказаний період, відсутні.

А саме:- штрафні санкції за вказаний період складають 80 772, 95 грн. (323 091,75/25%).

Разом із тим, ПрАТ «Азовзагальмаш» позовні вимоги щодо скасування штрафних (фінансових) санкцій не заявлялись.

В даному випадку суд застосовує ч. 2 ст. 9 КАС України відповідно до якої розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, наявні підстави для виходу за межі позовних вимог та скасування податкового повідомлення рішення від 15.11.2018 № в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій на суму 80 772, 95 грн.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог ПрАТ «Азовзагальмаш», про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.11.2018 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з земельного податку з юридичних осіб, у загальному розмірі 403 864,75 грн., з яких 323 091,75 - за податковим зобов'язанням (основного платежу) та 80 773,00 грн. - штрафних (фінансових) санкцій.

Так як, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі, судові витрати зі сплаті судового збору, здійснені позивачем, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (частина 1 статті 139 КАС України).

Відповідно квитанції від 14.02.2019 № 19489419 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4 846,38 грн.

Керуючись пп. 15.5 Розділу VII Перехідних положень, статями 9, 19, 72-79, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов приватного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" (87535, Донецька обл., м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, 1, ) до Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області (87526, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця 130 Таганрозької дивізії, будинок 114) про скасування податкового повідомлення рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області № в частині стягнення з ПрАТ "Азовзагальмаш" суми земельного податку у розмірі 323 091, 75 грн. та 80 772,95 штрафних фінансових санкцій.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області (87526, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця 130 Таганрозької дивізії, будинок 114) на користь приватного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" (87535, Донецька обл., м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, 1, ) судовий збір у розмірі 4 846 (чотири тисячі вісімсот сорок шість) грн. 38 коп.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, вступну та резолютивну частини рішення проголошено у судовому засіданні 02 квітня 2019 року, повний текст рішення виготовлений 12 квітня 2019 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Буряк І. В.