Справа № 440/621/19
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 квітня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/621/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чеснокової А.А.,

за участі:

секретаря судового засідання - Безеги А.А.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідачів - ОСОБА_2

розглянувши клопотання представника відповідачів про залишення без розгляду позовної заяви у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Полтавській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

19 лютого 2019 року позивач ФОП ОСОБА_3 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області, Державної фіскальної служби України в якій просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 11 червня 2018 року № 775842/НОМЕР_1 про відмову у реєстрації податкової накладної від 30 вересня 2017 року № 13 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну, складену ФОП ОСОБА_3 від 30 вересня 2017 року № 13.

Ухвалою суду від 22 лютого 2019 року позовну заяву залишено без руху в зв'язку з невідповідністю останньої вимогам статей 160-161 Кодексу адміністративного судочинства України.

11 березня 2019 року позивач усунув недоліки позовної заяви, визначені в ухвалі суду від 22 лютого 2019 року.

12 березня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, визначено дату підготовчого судового засідання.

25 березня 2019 року судом отримано відзиви відповідачів на позов, у яких представники контролюючих органів, зокрема, просили залишити позовну заяву без розгляду з мотивів порушення позивачем шестимісячного строку звернення до адміністративного суду з позовом.

Представник позивача в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні вищевказаних клопотань з огляду на їх безпідставність.

Представники відповідачів наполягала на залишенні позовної заяви без розгляду.

Надаючи правову оцінку зазначеним клопотанням, суд виходить з таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції, 18 лютого 2019 року позивачем ініційовано подання цього адміністративного позову засобами кур'єрської доставки. 19 лютого 2019 року матеріали позовної заяви отримано та зареєстровано Полтавським окружним адміністративним судом. Предметом оскарження у цьому позові є рішення комісії Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 11 червня 2018 року № 775842/НОМЕР_1 про відмову у реєстрації податкової накладної від 30 вересня 2017 року № 13 в Єдиному реєстрі податкових накладних. На переконання контролюючих органів позивач звернувся до суду поза межами передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Суд не погоджується з вищевикладеними доводами відповідачів з огляду на наступне.

Згідно вимог частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою зазначеної норми передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порядок оскарження рішень контролюючих органів регулюється статтею 56 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

У свою чергу статтею 102 Податкового кодексу України передбачено строк давності тривалістю 1095 днів.

Відповідно до пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Отже, у спірних правовідносинах належить застосовувати положення пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України.

Таким чином, приписи статті 56 Податкового кодексу України є положеннями, які регулюють питання застосування строків звернення до адміністративного суду з позовами про визнання протиправним та скасування рішень ДФС, в тому числі й рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, з огляду на положення статті 102 Податкового кодексу України, а такий строк становить 1095 днів з дня отримання відповідного спірного рішення.

Доводи контролюючих органів про те, що упродовж 1095 днів можливе оскарження лише податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання є помилковими, оскільки Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо обліку та реєстрації платників податків та удосконалення деяких положень" № 657-VII від 24 жовтня 2013 року, внесені зміни до Податкового кодексу України, зокрема в абзаці першому пункту 56.18 статті 56 слова "про нарахування грошового зобов'язання" виключено.

Аналіз викладеного дає підстави вважати, що у редакції після внесення змін до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, що діє з 01 січня 2014 року, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення, а не лише рішення про нарахування грошових зобов'язань.

У пунктах 1, 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп, у абзаці 7 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012, Суд зазначав, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцією якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі "Delcourt v. Belgium" Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі "Bellet v. Fгаnсе" Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

За викладених обставин, суд відхиляє як помилкові доводи відповідачів про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду та не вбачає підстав для задоволення відповідних клопотань контролюючих органів.

Приписами пункту 16 частини п'ятої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що окремим документом викладаються ухвали з питань залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 122, 183, 243, 248, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника відповідачів про залишення без розгляду позовної заяви у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Полтавській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 18 квітня 2019 року.

Суддя А.О. Чеснокова