Справа № 0440/5979/18
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2018-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

копія
14 листопада 2018 року Справа № 0440/5979/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Жукової Є.О.
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2018р. у справі № 0440/5979/18 провадження було відкрито та справа призначена до розгляду в порядку підготовчого провадження в судовому засіданні. Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.
ОСОБА_1 є пенсіонером МВС та отримував пенсійне забезпечення з 2010 року. У 2012 року у зв`язку з проходженням служби в органах МВС України виплата пенсійного забезпечення зупинена. В 2014 році згідно Наказу по особовому складу №351 о/с від 18.11.2014 року був звільнений з органів внутрішніх справ. З моменту звільнення виплата пенсіїї поновлена не була.
В січні 2018 р. позивач звернувся із заявою до Ліквідаційної комісії Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з заявою про направлення його документів до Пенсійного фонду України для поновлення виплати пенсійного забезпечення.
ОСОБА_1 в 10.05.2019 року отримав відповідь від Ліквідаційної комісії Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, в якій зазначено, що вислуга років на день звільнення в календарному обчислені становить 21 рік 02 місяці 09 днів, у пільговому 27 років 06 місяців 28 днів. Вислуга років у відповідності до пункту «а» статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"№ 2262-ХІІ повинна становити не менш 22 років.
На підставі зазначеного вище, та з урахуванням відповідних норм чинного законодавства, що регулюють правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України, позивач вважає протирпавними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо непоновлення виплати пенсії останньому, та такими, що порушують його законні права.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 р. призначено справу до розгляду у порядку підготовчого провадження в судовому засіданні на 29 серпня 2018 року. Зявились позивач, повноважний представник позивача та повноважний представник відповідача-2.
Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі за викладених у ньому підстав.
Представник відповідача-2 в судовому засіданні заперечував проти позовної заяви та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на відзив, в якому зазначив, що ОСОБА_2 на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не перебуває та пенсію після повторного звільнення у запас , відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"№ 2262-ХІІ не отримує.
Представник Відповідача 2 посилався на Порядок передачі органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Каьінету Міністрів України від 02.11.2006р. №1522, з 01.01.2007 на Пенсійний фонд України покладені функції лише з призначення і вилати пенсії.
В судовому засіданні судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
10.09.2018 р. від представника Відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник Відповідача 1 проти позову заперечує з наступних підстав. Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"№ 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2014 по 30 вересня 2015 і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше.
В судове засідання, призначене на 14.11.2018 року з'явились позивач та його повноважний представник.
Відповідачі 1, 2 до зали судового засідання своїх повноважних представників не направили, про час, дату та місце судового засідання були повідомлені належним чином, відомості про вручення судової повістки в матеріалах справи наявні.
Дослідивши в судовому засіданні докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представника відповідача, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено наступне.
ОСОБА_1 є громадянином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією паспорта позивача, наявною в матеріалах справи.
З тексту вищезазначеної довідки від 11.01.2018 р. №000436308, судом встановлено, що позивач перебуває на обліку з 12.12.2017 р.
Відповідно до протоколу за пенсійною справою НОМЕР_2 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 призначено пенсію за вислугу років з 02.12.2009 р. довічно у розмірі 62 % грошового забезпечення (вислуга років - 24) в сумі 1 946,89 грн. відповідно до ЗУ №2262-ХІІ від 09.04.1992 р.
Відповідно до Послужного списку ОСОБА_4 №М-008221, останній з вересня 1985 року до липня 1988 року навчався в ПТУ № 26 м.Донецька, з липня 1988 року до вересня 1988 року працював електрозварювальником Будуправління № 5 тресту Донецькжитлбуд Строкову військову службу в Збройних Силах проходив з листопада 1990 року до дистопада 1990 р. З січня 1991 року до травня 1991 року працював заступником голови кооперативу «Монтажник», з червня 1991 року до липня 1991 року працював підземним горноробітником шахти ім.Калініна у м.Донецьк.
З жовтня 1991 року ОСОБА_2 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ. Службу в ОВС проходив: на посаді міліціонера роти патрульно-постової служби міліції Ворошиловського районного відділу внутрішніх справ м.Донецька УВС Донецької області з 18.10.1991 р. до 15.09.1992 р., курсант Донецького училища міліції денне відділення з 15.09.1992 р. до 17.11.1992 р., на посаді міліціонера відділення по боротьбі з корисними злочинами на ринку Ворошиловського районного відділу внутрішніх справ м.Донецька УВС Донецької області з 17.11.1992 р. до 23.12.1993 р., на посаді оперуповноваженого карного розшуку відділення міліції по боротьбі з корисними злочинами на ринках Ворошиловського районного відділу внутрішніх справ м.Донецька УВС ОСОБА_5 області23.12.1993 р. до 11.07.1994 р., на посаді оперуповноваженого відділення державної служби боротьби з економічною злочинністю Ворошиловського районного відділу внутрішніх справ м.Донецька УВС Донецької області з 11.07.1994 р. до 31.05.1995 р., на посаді дільничного інспектора міліції Ворошиловського районного відділу Донецького міського управління УМВС України в Донецькій області з 31.05.1995 р. до 13.08.1996 р., на посаді оперуповноваженого відділення карного розшуку лінійного відділу в аеропорту «Донецьк» УМВС України в Донецькій області з 13.08.1996 р. до 04.09.2001 р., на посаді старшого оперуповноваженого відділення карного розшуку лінійного відділу в аеропорту «Донецьк» Управління МВС України в Донецькій області з 04.09.2001 р. до 11.03.2002 р., на посаді начальника відділення карного розшуку лінійного відділу в аеропорту «Донецьк» Управління МВС України в Донецькій області з 11.03.2002 р. до 28.05.2003 р., на посаді першого заступника начальника відділу начальника кримінальної міліції Ясинуватського міськрайвідділу УМВС України в Донецькій області з 28.05.2003 р. до 12.11.2003 р., на посаді заступника начальника відділу - начальника кримінальної міліції Ясинуватського міськрайвідділу УМВС України в Донецькій області з 12.11.2003 р. до 21.05.2005 р., на посаді заступника начальника відділу - начальника міліції громадської безпеки лінійного відділу в аеропорту «Донецьк» Управління МВС України в Донецькій області з 21.05.2005 р. до 20.12.2006 р., на посаді заступника начальника відділу начальника міліції громадської безпеки лінійного відділу в аеропорту Донецьк Головного управління МВС України в Донецькій області (у зв'язку зі штатними змінами) з 20.12.2006 р. до 29.01.2008 р., на посаді начальника сектору охорони громадського порядку Ворошиловського районного відділу Донецького міського управління Головного управління МВС України в Донецькій області з 29.01.2008 р. по 27.11.2009 р.
З 27.11.2009 р. майор міліції ОСОБА_2 звільнений з органів внутрішніх справ за п.64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внітрішніх справ наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 27.11.2009 р. №438 о/с на підставі свідоцтва про хворробу ВЛК ГУМВС України і Донецькій області від 10.09.2009 №134.
З січня 2010 року по вересень 2011 року працював на посаді провідного спеціаліста фахівця ТОВ «Євросіть» м.Донецьк, з вересня 2011 року по теперішній час ОСОБА_2 працює в ТОВ «Гараж мобаіл групп» на посаді фахівця з питань безпеки ОСОБА_5. Однак, на теперішній час виявляє велике бажання продовжити службу в органах внутрішніх справ, у весь час на добровільних засадах надає всебічну теоретичну та практичну допомогу підрозділам за останнім місцем служби. З квітня 2013 року він розпочав проходження стажування в посаді заступника начальника лінійного відділу - начальника міліції громадської безпеки лінійного відділу на станції Волноваха Управління МВС України на ОСОБА_5 залізниці.
Наказом УМВС по Донецькій області від 18.11.2014 р. №351 позивач - ОСОБА_4, звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п.64 «є» за порушення дисципліни.
Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься довідка від 10.09.2018 р. №156, з тексту якої судом встановлено, що вислуга років на службі в ОВС на день звільнення за період служби з ОВС з 18.140.1991 до 27.11.2009 в календарному обчисленні складала 20 років 00 місяців 16 днів, у пільговому обчисленні складала 24 роки 05 місяців 24 дні.
Вищевказана довідка від 10.09.2018 р. №156, видана на підставі архівної особової справи №262 на імя ОСОБА_1.
ОСОБА_1 у 2012 році у зв`язку з проходженням служби в органах МВС України виплата пенсійного забезпечення зупинена. В 2014 році згідно Наказу по особовому складу №351 о/с від 18.11.2014 року був звільнений з органів внутрішніх справ. З моменту звільнення виплата пенсії позивачу поновлена не була.
Позивач у січні 2018 звернувся із заявою до Ліквідаційної комісії Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з заявою про направлення його документів до Пенсійного фонду України для поновлення виплати пенсійного забезпечення. Відповідно до якої йому було повідомлено , що вислуга років у відповідності до пункту «а» статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"№ 2262-ХІІ повинна становити не менш 22 років.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері реалізації особами, які мають право на пенсію, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, при цьому що держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист регулюються регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996р. № 254к/96-ВР, Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2263-XII, Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" від 23.12.2015 р. № 900-VIII, постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", постанови Кабінету Міністрів України від 18.11.2015 р. №947 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. №268", Постанови "Про збільшення розмірів пенсій, призначених до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", від 23.04.2012 р. №355.
У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 24 Конституції України гарантує рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262, визначаються види пенсійного забезпечення, категорії осіб, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону, умови пенсійного забезпечення, умови призначення пенсій за вислугу років, розміри пенсій за вислугу років, види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії тощо.
Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ №2262 визначено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Відповідно до ст.1-1 ЗУ № 2262, законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Якщо міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, то застосовуються норми міжнародного договору.
Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до ст.1-2 ЗУ № 2262, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини пятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби):
а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом;
б) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту;
в) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України;
г) особи начальницького і рядового складу державної пожежної охорони, особи начальницького і рядового складу Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України;
д) громадяни інших держав із числа військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства цих держав, які постійно проживають в ОСОБА_3, і відповідно до міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, їх пенсійне забезпечення здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають;
е) особи, зазначені у статтях 3 і 4 цього Закону;
є) особи із числа військовослужбовців строкової служби та члени сімей осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, у передбачених цим Законом випадках;
ж) державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше пяти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.
Відповідно до ч.1 ст.2 наведеного вище Закону, військовослужбовцям, які мають право на пенсію за уим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби
Відповідно до ч.3 ст.2 наведеного ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється. Після звільнення із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до дня фактичного звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде нижчим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період.
Відповідно до ст.12 вказаного закону визначено умови призначення пенсії за вислугу років.
Зокрема, зазначено, що пенсія за вислугу років призначається а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:
по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;
з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;
з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;
з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;
з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;
з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другійстатті 17 цього Закону;
б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.
Особам, які є особами з інвалідністю внаслідок війни, пенсія на визначених у цьому пункті умовах призначається незалежно від віку;
в) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 20 календарних років і більше, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у звязку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей";
г) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, які займали посади льотного складу та плаваючого складу підводних човнів Збройних Сил не менше 20 років, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону.
Зберігається право на пенсію за вислугу років для осіб, які були звільнені зі служби до набрання чинності Законом України від 8 липня 2011 року № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" та мають вислугу 20 років, у разі призову їх на службу у звязку з мобілізацією та подальшою демобілізацією або прийняття на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Відтак, жодною нормо наведеного вище ЗУ не передбачено скасування пенсії, призначеної довічно, та повторне призначення такого виду пенсійного забезпечення.
Зважаючи на наведені вище норми чинного пенсійного законодавства, суд зазначає, що незважаючи на проходження служби позиваем ОСОБА_1 в період з 25.09.2013 р. по 18.11.2014 р., тобто вже після звільнення останнього 27.11.2009 р. у запас Збройних Сил за п.64 «б» (через хворобу), та призначення органом Пенсійного фонду України пенсії за вислугу років, ОСОБА_1 не міг бути позбавленний права на пенсію, призначену Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області довічно.
Відповідно до ч.4 ст. 63 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
29 грудня 2015 року набрав чинності Закон України від 23 грудня 2015 року № 900-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" (далі - Закон № 900-VIII).
Цим Законом внесено доповнення до статті 63 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"
Статтю 63 доповнено новою частиною такого змісту: "Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських".
Статтею 51 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено, що перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.
Порядок проведення перерахунку пенсій встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393", яка набрала чинності 20 лютого 2008 року.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Порядку № 45 перерахунок раніше призначених відповідно до ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв'язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.
На підставі зазначеного в пункті 1 Порядку № 45 рішення Кабінету Міністрів України Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв'язку, Адміністрація Держприкордонслужби, ДПтС, ДСНС (далі - державні органи) повідомляють у п'ятиденний строк Пенсійному фонду України про підстави перерахунку пенсій військовослужбовцям.
Пенсійний фонд України повідомляє у п'ятиденний строк з моменту надходження інформації від державних органів своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки).
Головні управління Пенсійного фонду України складають у десятиденний строк з моменту надходження зазначеної інформації списки за формою згідно із додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.
На підставі списків уповноважені органи готують для перерахунку пенсії довідки про розмір грошового забезпечення кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно із додатком 2 та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.
Довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 45 перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Кечко проти України" (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.
Суд зауважує, що зазначена позиція кореспондується позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Верховного Суду від 03.04.2018 р. у справі №175/1665/17 (адміністративне провадження №К/9901/9550/18).
Крім того, Конституційний Суд України розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист певних категорій громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управлінні державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016).
У рішенні від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист" Конституційний Суд України прямо зазначив, що служба в органах внутрішніх справ має ряд специфічних властивостей (служба в правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей), що повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексом заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби в органах внутрішніх справ, так і після звільнення у запас або відставку.
Конституційний Суд України у Рішенні від 9 лютого 1999 року № 21-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.
Збільшення грошового забезпечення поліцейських, яке за своїми складовими є ідентичним складовим колишніх працівників міліції, але за розміром більшим, є безумовною підставою для перерахунку пенсії позивача, як колишнього працівника міліції на підставі Постанови № 988 згідно із Законом України від 23 грудня 2015 року № 900-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей", статтями 51, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
При цьому, суд зауважує, що п.1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Стаття 2 КАС України зазначає, що основними завданнями (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі; 5) обов'язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. ст.8, 9 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 4 ст. 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд прийшов до висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
При цьому, суд зазначає, що під час судового розгляду справи судом встановлено, що, при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Внесені Законом № 3668-VІ зміни до частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80% грошового забезпечення стосуються порядку призначення пенсії у разі реалізації права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.
При розрахунку розміру підвищення до пенсії на підставі постанови КМУ № 355 максимальний її розмір має обраховуватися із вказаного у довідці грошового утримання станом на 1 квітня 2012 року але виходячи із розміру пенсії у відсотках, право на які особа набула на момент виходу на пенсію і розмір яких не може бути зменшено наступними змінами в законодавстві.
Відтак, право позивача щодо перерахунку пенсії є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком у відповідності до вимог ч.3 ст. 51 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Суд зазначає, що відповідно до ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" від 23 грудня 2015 року №900-VIII, ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зміна грошового забезпечення поліцейських, яке за своїми складовими є ідентичним складовим колишніх працівників міліції, але за розміром більшим, є безумовною підставою для перерахунку пенсії позивача, як колишнього працівника міліції на підставі Постанови № 988, яка набрала чинності 02 грудня 2015 року.
Згідно зі ст. 51 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" позивач має право на перерахунок пенсії з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Оскільки Постанова № 988, якою встановлені розміри грошового забезпечення працівникам поліції за посадовими окладами і спеціальними званнями, набрала чинності 02 грудня 2015 року, суд вважає, що позивач має право на перерахунок пенсії з урахуванням видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських, з 01 січня 2016 року.
Враховуючи те, що право позивача на перерахунок пенсії встановлено чинним законодавством України, дотримано всі вимоги, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 р. №45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", для проведення перерахунку пенсії, суд приходить до висновку, що позивач має законні підстави щодо перерахунку його пенсії на підставі довідки про грошове забезпечення з урахуванням грошового забезпечення поліцейських.
При цьому, посилання Відповідача 2 на те, що останній не наділений повноваженнями визначати розмір грошового забезпечення та змінювати його, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном. Оскільки чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. (рішення Європейського суду у справі "Кечко проти України" від 08 листопада 2005 року).
Також, суд зазначає, що підвищені гарантії соціальної захищеності осіб, що перебувають на службі в органах внутрішніх справ, з боку держави, що повинні бути реалізованими у комплексі заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби в органах внутрішніх справ, так і після звільнення у запас або відставку (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист"
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що 15.02.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду за результатими розгляду зразкової справи №820/6514/17 (Пз/9901/8/18) прийняв рішення в адміністративній справі за позовом громадянина до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.
Верховний Суд у складі суддів Касаційного адміністративного суду у своєму рішенні зазначив, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей", статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зміна грошового забезпечення поліцейських, яке за своїми складовими є ідентичним складовим колишніх працівників міліції, але за розміром більшим, є безумовною підставою для перерахунку пенсії позивача, як колишнього працівника міліції на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", яка набрала чинності 02.12.2015.
Згідно зі статтею 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" позивач має право на перерахунок пенсії з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії.
Верховний Суд також зазначив, що посилання відповідача на відсутність коштів на проведення виплати пенсії в перерахованому розмірі порушує право мирно володіти своїм майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином Суд дійшов висновку, посилаючись на рішення Європейського суду у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.
Згідно з вимогами частини третьої статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.
Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.
Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Враховуючи викладене вище, з метою повного захисту порушених прав позивача ОСОБА_1, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог, та поновити виплату пенсії ОСОБА_1, зобов'язавши відповідача-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу відповідних сум грошового забезпечення, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017р. №704 з 01.01.2016 р.
Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - подати в установленний судом строк звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. Тобто, дана стаття встановлює повноваження адміністративного суду щодо здійснення контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах з метою забезпечення їх повного, правильного і своєчасного виконання.
Відтак, зобов'язання суб'єкта владних повноважень подати звіт є виключно правом суду і, відповідно не може бути визначене в якості позовної вимоги в адміністративному позові.
За таких підстав, суд вважає, що позовна заява, в частині позовних вимог щодо зобов'язання Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - подати в установленний судом строк звіт про виконання судового рішення задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до квитанції від 01.08.2018 р. № 23388643-1 за подання позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн., 80 коп.), який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.
Враховуючи часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дії протиправними та зобовязання вчинити певні дії, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового присудження здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань як Ліквідаційної комісії Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, так і Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а саме, судового збору у розмірі 704,80 грн.
Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дії протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Ліквідайіної комісії ГУМВС України в Донецькій області у не наданні інформації про поновлення виплати пенсійного забезпеченя ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1.
Зобовязати Ліквідаційну комісію Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області підготувати довідку про відповідний розмір грошового забезпечення та вислугу років відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 на час звільненя за наказом №351 о/с від 18.11.2014 року за формою визначеною постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 яка діяла на час звільнення ОСОБА_1 та подати її до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Зобовязати Ліквідаційну комісію Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області підготувати довідку про відповідний розмір грошового забезпечення та вислугу років відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 за формою визначеною постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 з урахуванням всіх видів грошового забезпечення в звязку з зміною видів грошового забезпечення, передбачених Законом України від 23 грудня 2015 року №900 VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей».
Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо здійснення нарахування, перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 протиправню.
Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 з 18.11.2014 року по 01.01.2016 року як пенсіонеру органів внутрішніх справ згідно з довідкою про грошове забезпечення та висугу років для перерахунку пенсії з урахуванням грошового зебезпечення та вислуги років на час звільнення, яка виготовлена Ліквідаційною комісією Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, та вчинити дії щодо виплати пенсії з 18.11.2014 року по 01.01.2016 року.
Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 з 01.01.2016 року як пенсіонеру органів внутрішніх справ згідно за довідкою про грошове забезпечення та висугу років для перерахунку пенсії з урахуванням грошового зебезпечення поліцейських станом на 01.01.2016 року, яка виготовлена Ліквідаційною комісією Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, та вчинити дії щодо вилпати пенсії з 01.01.2016 року.
Стягнути пропорційно за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, Ліквідаційної комісії Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_4 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 704,80 грн. відповідно до квитанції № 23388643-1 від 01.08.2018 р.
В інший частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_6