Справа № 461/10926/15-а
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2019-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 461/10926/15-а

адміністративне провадження № К/9901/13229/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів - Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 461/10926/15-а

за адміністративним позовом Департаменту містобудування Львівської міської ради до Львівської міської ради, третя особа - Приватне підприємство «Озерна алея» про визнання протиправною та скасування ухвали;

за касаційною скаргою Департаменту містобудування Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду м. Львова (суддя Лялюк Є. Д.) від 30 березня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Кухтей Р. В., Яворський І. О., Нос С. П.) від 18 серпня 2016 року, встановив:

І. РУХ СПРАВИ

1. У жовтні 2015 року Департамент містобудування Львівської міської ради звернувся до суду з адміністративним позовом до Львівської міської ради, третя особа - ПП «Озерна алея», в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 19 червня 2015 року № 4861 «Про погодження ПП «Озерна алея» місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Володимира Великого, 2-а».

2. Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що ухвалою Львівської міської ради від 19 червня 2015 року № 4861, погоджено ПП «Озерна алея» місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,3869 га на вул. Володимира Великого, 2-а в оренду терміном на 10 років для будівництва і обслуговування спортивно-рекреаційного комплексу з офісно-торговими приміщеннями, житлом, підземним паркінгом та об'єктами громадського харчування за рахунок земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Проте, Департамент містобудування Львівської міської ради вважає оскаржувану ухвалу Львівської міської ради протиправною та такою, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства.

3. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 19 вересня 2016 року Департамент містобудування Львівської міської ради звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

6. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.

7. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

8. Відповідно до пп. 4 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

9. 31 січня 2018 року касаційну скаргу Департаменту містобудування Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року у справі № 461/10926/15-а передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

10. 10 жовтня 2018 року до Верховного Суду від ПП «Озерна алея» надійшло клопотання про прискорення розгляду справи.

11. Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2019 року справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

12. Станом на 12 квітня 2019 року заперечення або відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходили.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

13. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на земельній ділянці орієнтовною площею 0,3869 га на вул. Володимира Великого, 2-а у м. Львові розташоване нерухоме майно, яке належить на праві власності ПП «Озерна алея», згідно Договору купівлі-продажу від 27 серпня 2014 року, зареєстрованому в реєстрі за № 1018 (НАВ 941511, НАВ 941512), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (ЕЕМ 509787) від 30 березня 2015 року, реєстраційний номер № 01, індексний номер витягу: 35645563 та технічного паспорту на прохідну від 30 березня 2015 року, інвентарний № 695.

14. Згідно довідки Держземагенства у м. Львові № 19-1323-0.2-1415/2-15 від 24 березня 2015 року, земельна ділянка на вул. В. Великого, 2-а знаходилась у користуванні ПГіТО «Сервіс» Львівської обласної організації всеукраїнської спілки автомобілістів, яка як землекористувач земельної ділянки надала згоду на її вилучення у зв'язку із набуттям права власності на автостоянку № 6 за адресою: м. Львів, вул. В. Великого, 2-а, розташовану на цій земельній ділянці ПП «Озерна алея», відповідно до заяви про вилучення земельної ділянки на ім'я міського голови м. Львова від 18 листопада 2014 року. Межі земельної ділянки узгоджені із суміжними землекористувачами, про що у 2015 році складено відповідний Акт про встановлення і показ меж земельної ділянки, претензій до існуючих меж не заявлено.

15. На підставі звернення ПП «Озерна алея» від 05 червня 2015 року, Львівська міська рада на 21 сесії 6-го скликання прийняла ухвалу № 4861 від 19 червня 2015 року, якою погоджено ПП «Озерна алея» місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,3869 га на вул. Володимира Великого, 2-а в оренду терміном на 10 років для будівництва і обслуговування спортивно-рекреаційного комплексу з офісно-торговими приміщеннями, житлом, підземним паркінгом та об'єктами громадського харчування за рахунок земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

16. Вважаючи протиправною оскаржувану ухвалу Львівської міської ради, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

17. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходили з того, що відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

18. Передача земельних ділянок в оренду відноситься до компетенції місцевих рад і здійснюється на підставі відповідного рішення, яке, у свою чергу, приймається на підставі проекту землеустрою щодо відведення ділянки. Вказаний проект розроблюється після отримання зацікавленою особою відповідного дозволу від місцевої ради, який також надається на підставі її рішення, що приймається за наслідками розгляду клопотання особи з доданими до нього графічними матеріалами.

19. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що Львівська міська рада, приймаючи оскаржувану ухвалу діяла правомірно, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та чинним законодавством України, відтак адміністративний позов Департаменту містобудування Львівської міської ради задоволенню не підлягає.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

20. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.

21. Зокрема, скаржник зазначив, що судами попередніх інстанцій не враховано, що оскаржувана ухвала відповідача порушує інтереси Департаменту містобудування Львівської міської ради, оскільки саме на Департамент містобудування покладено повноваження щодо створення умов для раціонального та економічного обґрунтованого використання земель міста, здійснення заходів щодо розвитку ринку земель міста.

22. Також скаржник зазначив, що Детальний план території району забудови на вул. В. Великого, 2-а не затверджений, а оскаржуваною ухвалою відповідача погоджено ПП «Озерна алея» місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 10 років, відтак прийнята ухвала Львівської міської ради суперечить вимогам ст. 19, 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

23. Верховний Суд, враховуючи доводи та вимоги касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до ч. 1 ст. 341 КАС України, виходить з наступного.

24. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

25. Відповідно до ст. 12 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу, організація землеустрою, тощо.

26. Згідно пп. 34 п. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільських, селищних та міських рад вирішуються питання регулювання земельних відносин.

27. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

28. Згідно ч. 1 - 3 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

29. Отже, підставою для відмови в задоволенні заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

30. Згідно ч. 1 - 3 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

31. Відповідно до ч. 2 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

32. Доводи касаційної скарги щодо необхідності проведення земельних торгів у відповідності до вимог ч. 1 ст. 134 ЗК України не знайшли свого підтвердження, оскільки на спірній земельній ділянці розташоване нерухоме майно, автостоянка № 6, яке належить на праві власності ПП «Озерна алея», що відповідно до вимог ч. 2 ст. 134 цього кодексу виключає можливість проведення таких торгів.

33. Колегія суддів також зазначає, що земельна ділянка по вул. Володимира Великого 2-а у м. Львові, оскаржуваним рішенням відповідача, була вилучена з користування Львівської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, згода на вилучення якої, була надана зазначеним землекористувачем у встановленому законом порядку, відтак відповідач є належним розпорядником спірної земельної ділянки.

34. Отже, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що оскаржуване рішення прийняте без порушень вимог законодавства, що регулює спірні правовідносини.

35. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.

36. Крім того, колегія суддів зазначає про відсутність у відповідача можливості на власний розсуд визначати надання чи відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, якщо заінтересованою особою виконано всі необхідні умови для надання такого дозволу, у відповідності до вимог чинного законодавства.

37. Відповідаючи на доводи касаційної скарги, зазначені у п. 22 цієї постанови, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

38. У постанові від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що надання дозволу уповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі.

39. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на орган місцевого самоврядування обов'язку (не є підставою для виникнення зобов'язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування. Рада може відмовити у затвердженні проекту та наданні земельної ділянки у власність чи користування з підстав, визначених законом, зокрема у разі невідповідності місця розташування ділянки вимогам генеральних планів населених пунктів.

40. Крім того, доводи скаржника щодо порушення Львівською міською радою вимог ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної документації», відповідно до якої, у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, є передчасними, оскільки спірним рішенням відповідача земельна ділянка по вул. Володимира Великого 2-а у м. Львові не передавалась у користування чи власність ПП «Озерна алея», а лише надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки.

41. Відтак, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

42. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі про відмову у задоволенні позовних вимог.

43. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

44. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

45. Оскільки Суд залишає в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту містобудування Львівської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року у справі № 461/10926/15-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді В. М. Кравчук

О. П. Стародуб