Справа № 620/210/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/210/19 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ганечко О.М.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Городнянської районної державної адміністрації, у якому просив:

- визнати дії відповідача щодо нарахування та виплати йому одноразової компенсації в сумі 189,60 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 неправомірними;

- зобов'язати відповідача донарахувати і виплатити, з урахуванням отриманої суми, разової компенсації призначеної за втрату здоров'я як інваліду 3 групи у розмірі - 30 мінімальних заробітних плат, згідно абзацу другого частини першої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796 - XII на його користь.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 позов ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою про залишення позову без розгляду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та приписам законодавства, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 має статус особи, яка постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи.

28.03.2013 позивачу була встановлена 3 група інвалідності пов'язана з наслідками аварії на ЧАЕС.

30.04.2013 ОСОБА_3 звернувся до уповноваженого органу із заявою про призначення всіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, у якій просив, зокрема призначити одноразову компенсацію учасникам ліквідації наслідків аварії ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи. (а. с. 20-22)

30.04.2013 відповідач нарахував та виплатив йому суму одноразової грошової компенсації як інваліду 3 групи в сумі 189,60 грн., відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням приписів Постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996.

Вказана сума була отримана позивачем в травні місяці 2013 року.

Позивач, вважаючи, що розмір нарахованої та виплаченої в 2013 році допомоги є заниженим та не відповідає приписам ч. 1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, виходив з того, що позивач мав змогу дізнатись про порушення своїх прав ще в травні 2013 року, після отримання одноразової грошової компенсації як інваліду 3 групи в сумі 189,60 грн., проте до суду звернувся лише 17.01.2019, не навівши обгрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, та не надавши доказів щодо неможливості подачі позову в межах строку, передбаченого КАС України.

Крім того, суд першої інстанції наголосив на тому, що заяву про поновлення строку звернення до суду позивач не подавав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній ухвалі, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями ч. 2 цієї статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Слід зазначити, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Згідно приписів ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

За практикою Європейського Суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, положення КАС України встановлюють для позивача чіткі строки звернення до суду за захистом своїх прав, а в разі наявності поважних причин пропуску таких, що є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з істотними перешкодами чи труднощами та підтверджені належними доказами, процесуальне законодавство допускає можливість поновлення пропущених строків.

Так, згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Як убачається з матеріалів справи та на чому наголошено судом першої інстанції, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, не подавав суду заяву про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з наданням відповідного підтвердження поважності причин такого пропуску.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що отримавши у травні 2013 року, на підставі власної заяви, одноразову грошову допомогу компенсацію як інвалід 3 групи в сумі 189,60 грн., відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням приписів Постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996, позивач мав дізнатись про розмір призначеної та виплаченої компенсації, проте до суду звернувся лише в січні 2019 року, тобто з пропуском встановленого КАС України шестимісячного строку, при цьому не зазначивши про наявність поважності причин такого пропуску.

Посилання апелянта на те, що на час виплати компенсації у нього не виникало жодних підозр з приводу правильності нарахування такої, а про реальне порушення свої прав, з підстав неправомірного обрахунку грошової компенсації, він дізнався в грудні 2018 року на зустрічі ліквідаторів наслідків аварії на ЧАЕС, відхиляються колегією суддів, оскільки одноразову грошову компенсацію отримано позивачем у травні 2013 року, на підставі власноруч заповненої заяви, що свідчить про усвідомлення позивачем природи нарахування такої виплати, а доводи щодо необізнаності про законодавчо визначений розмір компенсації, який є значно більшим за той, що обрахований/виплачений відповідачем, не свідчать про наявність достатніх підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та його поновлення.

За таких обставин, апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому у її задоволенні необхідно відмовити, ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов