Справа № 826/14996/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 квітня 2019 року № 826/14996/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області
про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі також - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, шляхом включення до грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням зі служби для розрахунку пенсії сум допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації грошового забезпечення та вихідної допомоги при звільненні на підставі довідки про доходи Ліквідаційної комісії Департаменту ДАІ МВС України від 04.07.2018 №4/9-98 та довідки ГУ НП у м. Києві від 06.07.2018 №429/125/30/01-2018;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з 18.07.2018, включивши до сум грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням зі служби: допомогу на оздоровлення у загальній сумі 7 898,01 грн., матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у загальній сумі 7 898,01 грн., індексацію грошового забезпечення у загальній сумі 3 830,63 грн. та вихідну допомогу при звільненні у сумі 68 056,10 грн. на підставі довідки про доходи ліквідаційної комісії Департаменту ДАІ МВС України від 04.07.2018 №4/9-98 та довідки ГУ НП у м. Києві від 06.07.2018 №429/125/30/01-2018.

В якості підстави для позову зазначено, що відповідачем протиправно при обчисленні та первинному призначені позивачу пенсії не були враховані нараховані та виплачені останньому за 24-и місяці перед звільненням додаткові види грошового забезпечення, з яких сплачено єдиний соціальний внесок, а саме: матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, допомога на оздоровлення, індексація грошового забезпечення, а також сума вихідної допомоги при звільненні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.09.2018 відкрито провадження у справі №826/14996/18 за вказаним позовом ОСОБА_1 та дану справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На виконання вимог ухвали суду від 18.09.2018 відповідачем до канцелярії суду поданий відзив на позовну заяву. Свої заперечення проти позову відповідач мотивував тим, що при проведенні обчислення та призначенні пенсії позивачу Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області діяло правомірно. Зокрема, на переконання відповідача, в розумінні норм ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація грошового забезпечення та одноразова грошова допомога при звільненні не належить до надбавок, доплат і підвищень, тобто не є додатковими видами грошового забезпечення, що враховується для обчислення пенсії. Крім того, одноразова грошова допомога при звільненні зі служби не включена до переліку додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, визначеного у Постанові Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структур та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». До того ж в силу положень Постанови Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 №1170, на одноразову допомогу військовослужбовцям при звільненні єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування не нараховується. Як наслідок, суми вихідної допомоги при звільнені не можуть бути включені до складу грошового забезпечення, що враховується при здійснення обчислення (перерахунку) пенсії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2018 провадження у даній справі зупинялось на підставі п. 5 ч. 2 ст. 236 Кодексу адміністративного судочинства України, до набрання законної сили судовим рішенням Великої палати Верховного Суду у справі №522/2738/17.

З урахуванням викладеного, виходячи з положень п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов до висновку про можливість розгляду даної адміністративної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів та письмових пояснень сторін, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) призначено з 15.06.2016 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Наразі позивач перебуває на обліку як пенсіонер (пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2, видане 14.12.2017) у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області.

Попередньо капітана поліції ОСОБА_1, інспектора батальйону супроводження Головного управління Національної поліції у м. Києві відповідно до наказу заступника Голови Нацполіції України від 17.12.2015 №114 о/с було звільнено зі служби в поліції згідно пп. 2 п. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу), з 18.12.2015.

Як стверджує позивач у тексті свого позову та не заперечує відповідач, при первинному обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 до складу грошового забезпечення, з якого обраховується пенсія не були включені такі види грошового забезпечення як грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, а також суми індексації грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні, з яких справлялись страхові внески.

Зі змісту наявного у матеріалах справи перерахунку пенсії з 01.01.2018 з пенсійної справи № вбачається, що починаючи з 01.01.2018 розмір перерахованої пенсії позивачу становить 7 302,65 грн. (з надбавками). Основна частина такої пенсії позивача (5 447,65 грн.) складається з 60% грошового забезпечення, яке, у свою чергу складається з: посадового окладу, окладу за військове звання, процентної надбавки за вислугу років (40%), а також із середньомісячної суми додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням (в т.ч. надбавка за особливо важливі завдання, премія 50%).

Не погоджуючись зі складом грошового забезпечення, врахованого органом Пенсійного фонду України при обрахунку пенсії, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із письмовою заявою від 18.07.2018. В тексті даної заяви позивач просив відповідача здійснити перерахунок його пенсії з урахуванням сум грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а також сум індексації грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до довідки Ліквідаційної комісії Департаменту ДАІ МВС України від 04.07.2018 №4/9-98 та довідки Головного управління Національної поліції України в м. Києві від 06.07.2018 №429/125/30/01-2018р.

Зокрема, у цих довідках (копії яких наявні у матеріалах судової справи) зазначено наступне: у червні 2014 року та квітні 2015 року ОСОБА_1 отримав - матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань всього на загальну суму 7 898,01 грн., допомогу на оздоровлення всього на загальну суму 7 898,01 грн., а січні, травні 2014 року - червні 2015 року отримав нараховану індексацію, всього на загальну суму 3 830,63 грн. Крім того, ОСОБА_1 отримав вихідну допомогу при звільненні у сумі 68 056,10 грн. З усіх перелічених виплат, окрім індексації було утримано та сплачено єдиний соціальний внесок.

У відповідь ОСОБА_1 отримав лист Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 16.08.2018 №2510/П01, яким орган Пенсійного фонду України повідомив, що оскільки перераховані пенсіонером у заяві виплати не носять постійний характер, то підстави для включення таких виплат до складу грошового забезпечення при призначенні пенсії були відсутні. З урахуванням наведеного мотивування Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області дійшло висновку про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії згідно поданої заяви.

Не погоджуючись з такими діями відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку призначеної пенсії, як такої, що була обчислена без урахування таких виплат як: допомога на оздоровлення у загальній сумі 7 898,01 грн., матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у загальній сумі 7 898,01 грн., індексація грошового забезпечення у загальній сумі 3 830,63 грн. та вихідна допомогу при звільненні у сумі 68 056,10 грн., позивач звернувся із цим позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII визначено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Правом вислуги років користуються різні категорії осіб, у тому числі особи, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Так, ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (в редакції чинній станом на день призначення пенсії позивачу, тобто 22.12.2017), далі - Закон №2262-ХІІ, визначено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Зокрема, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту (п. «б» ст. 12 Закону №2262-ХІІ).

В силу вимоги ст. 10 Закону №2262-ХІІ обов'язок нарахування та виплату пенсій особам, зазначеним у статті 1 2 цього Закону, покладено на органи Пенсійного фонду.

За змістом норм ст.ст. 18, 21 і 23 Закону №2262-ХІІ пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в таких розмірах: а) інвалідам війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку); б) іншим інвалідам I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

В разі наявності у інваліда з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років (пункт «а» статті 12), пенсія по інвалідності може призначатися їм у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (пункт «а» статті 13).

У свою чергу ч. 3 ст. 43 зазначеного Закону визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення.

Дослідивши зміст позовних вимог суд встановив, що предметом розгляду у межах даної справи є правомірність дій органу Пенсійного фонду України щодо неврахування ним при обчисленні розміру призначеної позивачу пенсії по інвалідності до складу грошового забезпечення, з якого обраховується така пенсія, наступних наступних виплат: грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, суми індексації грошового забезпечення та вихідна допомога при звільненні, - що були отримані позивачем після 1 січня 2011 року.

В контексті з вищенаведеним суд зазначає наступне. В силу норм ч. 3 ст. 43 Закону №2262-ХІІ визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ).

Відповідно до п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Порядок) пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Аналізуючи наведені вище норми Закону №2262-ХІІ та Порядку під час розгляду схожої адміністративної справи за участю сторін пенсіонера-військовослужбовця та органу Пенсійного фонду України, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних правових висновків (постанова від 06.02.2019 у справі №522/2738/17): Закон № 2262-ХІІ, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Тобто, при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного статтею 43 Закону № 2262-ХІІ, який є вичерпним.

До таких самих висновків дійшов Верховний Суд під час розгляду аналогічних справ №431/4088/16 і №345/2920/17 за участю пенсіонерів-колишніх працівників органів внутрішніх справ (постанови від 28.03.2019 та від 02.04.2019 відповідно).

Крім того, у тексті іншої постанови від 20.02.2018 у справі №286/2987/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що з аналізу положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вбачається, що грошове забезпечення є однією із соціальних гарантій, що надаються військовослужбовцям. При цьому до інших гарантій законом віднесено: продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців, пільги та компенсації військовослужбовцям та членам їх сімей, одноразова грошова допомога тощо. Відтак, матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, винагорода за участь в АТО та компенсації за невикористану відпустку не належать до надбавок, доплат або підвищення, тобто не є додатковими видами грошового забезпечення в розумінні статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а відносяться до інших соціальних гарантій, що надаються військовослужбовцям та членам їх сімей.

Таким чином, враховуючи встановлені у справі обставини та беручи до уваги наведені вище правові позиції Верховного Суду (зокрема, щодо правого застосування ч. 3 ст. 43 Закону №2262-ХІІ), що в силу припису ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного суду України є обов'язковими для суду при вирішенні даної справи, суд вважає доводи позивача про наявність підстав для включення до грошового забезпечення, з якого йому була обчислена пенсія по інвалідності, отриманих ним матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги для оздоровлення, виплата яких здійснювалася не щомісячно, ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, адже вказані виплати не входять до встановленого ч. 3 ст. 43 Закону №2262-ХІІ переліку видів грошового забезпечення.

Що стосується такої виплати як вихідна допомога при звільненні, то норма ч. 3 ст. 43 Закону №2262-ХІІ не містить положень про включення до грошового забезпечення такої виплати, як одноразова грошова допомога при звільненні. Правові підстави для її виплати встановлені ст. 9 Закону №2262-XII, які пов'язані зі звільненням особи зі служби.

Так, зокрема ч. 1 цієї статті Закону передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п'яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Таким чином, хоча вказана виплата й підпадає під ознаки одноразової допомоги, але має інше правове призначення. Тобто, одноразова грошова допомога при звільненні не входить до додаткового грошового забезпечення, яка повинна враховуватися при нарахуванні пенсії, оскільки відноситься до разових платежів і має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту громадян (зокрема, в даному позивача, якого було звільнено внаслідок отримання інвалідності).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №286/2987/16-а, від 06.02.2018 у справі № 761/28228/15-а та від 03.05.2018 у справі № 728/1876/17.

Стосовно виплачених позивачу у періоди січень, квітень 2014 року - червень 2015 року сум індексації, то оскільки з таких виплат не було відраховано єдиний соціальний внесок, вони також не можуть бути включеними до складу грошового забезпечення для обчислення пенсії.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача законних підстав для здійснення позивачу перерахунку пенсії із включенням до складу його грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, вказаних виплат.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 5 ст. 139 цього Кодексу).

В даному випадку відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат, оскільки жодні документальні докази понесення відповідачем судових витрат у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40) про визнання протиправним рішення, зобов?язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок