Справа № 751/711/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 751/711/19 Суддя (судді) першої інстанції: Цибенко І.В.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Епель О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора роти № 3 БУПП в Хмельницькій області Безпалька Олександра Михайловича на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до інспектора роти № 3 БУПП в Хмельницькій області Безпалька Олександра Михайловича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії НК №289100 від 23.01.2019 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 425 грн за порушення ч.2 ст.122 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказана постанова є незаконною, оскільки, він правил дорожнього руху не порушував, при цьому, при розгляді справи інспектором не досліджувались докази по справі: не була продемонстрована відео- фіксація, не були допитані свідки та не проаналізовані інші докази.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 березня 2019 року адміністративний позов задоволено, при цьому, суд першої інстанції дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами передбачена лише в тому випадку, коли таке порушення допущене при початку руху чи зміні його напрямку і лише тоді воно набуває ознак протиправності і суспільної шкідливості. Суд вказав, що порушення пунктів 8.5.1 та п. 14.6 «в» ПДР України не знайшли свого відображення в оспорюваній постанові, беручи до уваги, що відповідачем не надано жодних доказів вчинення позивачем вказаних порушень.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апелянт наголошує, що діяв правомірно, з метою здійснення наданих йому повноважень, крім того, зазначає, що наявні в матеріалах докази підтверджують вчинення позивачем порушення, яке стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, при цьому, звертає увагу, що в даному випадку увімкнення аварійної світлової сигналізації здійснюється при зміні напрямку - зупинка на вимогу із обов'язковим увімкненням «аварійки» як попереджувального сигналу для інших учасників дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що 23.01.2019 відносно позивача інспектором роти № 3 БУПП в Хмельницькій області Безпальком О.М. складена постанова про адміністративне правопорушення серії НК № 289100 від 23.01.2019, в якій зазначено, що ОСОБА_4 23 січня 2019 близько 09 год. 01 хв. на а/д М-12 «Стрий-Знамянка» 213 км, керуючи транспортним засобом Toyota Рrius д.н.з. НОМЕР_1, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1., здійснив обгін транспортного засобу ближче за 50 м від пішохідного переходу та при зупинці на вимогу поліцейського, не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п. 9.9 (б) ПДР України.

Вказана постанова є предметом цього позову, оскільки позивач вважає її протиправною.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу, відповідно до ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з тексту оскаржуваної постанови (а.с.4), позивач вчинив три самостійні правопорушення: перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1.; здійснив обгін транспортного засобу ближче за 50 м від пішохідного переходу; при зупинці на вимогу поліцейського не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив вимоги п. 9.9 «б» Правил дорожнього руху України.

Перетинання суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1. є порушенням вимог пункту 8.5.1 Правил дорожнього руху України, тобто порушення вимог розмітки проїзної частини доріг, що передбачено диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Здійснення обгону ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом, є порушенням вимог пункту п. 14.6 «в» Правил дорожнього руху України, що передбачено диспозицією ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Разом із тим, фіксації факту вчинення позивачем наведених порушень технічними засобами, матеріали справи не містять.

Отже, порушення пунктів 8.5.1 та п. 14.6 «в» ПДР України не знайшли свого відображення в оспорюваній постанові, беручи до уваги, що відповідачем не надано жодних доказів вчинення вказаних порушень позивачем.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що оскаржувану постанову було винесено у зв'язку з порушенням позивачем п. 9.9 «б» ПДР України, яке полягало в тому, що після зупинки на вимогу працівників поліції останній не увімкнув аварійну світлову сигналізацію.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з пп. б п. 9.9 Правил дорожнього руху, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Пунктом 8.9 Правил передбачено, що вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки; увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу; гучномовного пристрою; спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу.

Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.

З відеозапису з нагрудних камер поліцейських, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що, дійсно, після зупинки на вимогу поліцейських, позивачем не була увімкнена аварійна сигналізація, що є порушенням п. 9.9 Правил.

Дана обставина позивачем не спростовується та не заперечується у позовній заяві.

Таким чином, після зупинки позивач повинен був увімкнути аварійну сигналізацію, чого зроблено не було, навіть, після того, як працівники поліції пояснили останньому причину зупинки транспортного засобу у зв'язку з порушенням правил дорожнього руху та початку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Посилання позивача на те, що він не порушував правил дорожнього руху, за що був зупинений поліцейськими та що встановлено судом першої інстанції, не спростовує висновку про те, що він був зобов'язаний увімкнути аварійну сигналізацію після зупинки незалежно від того, порушував він Правила чи ні.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про порушення позивачем п. 9.9 Правил, що підтверджується відеозаписом з місця події, і за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності підтверджена належними доказами, отже, дії відповідача є правомірними, як наслідок, позов не може бути задоволений.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інспектора роти № 3 БУПП в Хмельницькій області Безпалько Олександра Михайловича задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 березня 2019 року - скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

В.О. Епель