Справа № 808/853/17
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 808/853/17

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року (головуючий суддя - Нестеренко Л.О.) про залишення позовної заяви без руху в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Державної казначейської служби України

третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області

про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної казначейської служби України (далі - Відповідач), третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовлено, позовну заяву ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії - залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання доказів сплати судового збору у розмірі 640 грн. (а.с. 2-3).

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції оскаржив її в апеляційному порядку (а.с. 12-13).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху в адміністративній справі №808/853/17.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам, викладеним Позивачем у клопотанні про звільнення від сплати судового збору та доказам, доданим до такого клопотання, що призвело до порушення судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху (а.с. 18).

Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції, Позивачем 12 червня 2017 року подано касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 31 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (а.с. 82-86).

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, а апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та залишаючи позовну заяву без руху виходив з того, що у даному випадку Позивачем не надано належних доказів майнового стану, який би позбавляв можливості сплатити судовий збір у встановленому законодавством України розмірі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові засади справляння судового збору, платники, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року №3674-VI в редакції, чинній на час подання позовної заяви (далі - Закон України "Про судовий збір").

Підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що при поданні фізичною особою або фізичною особою - підприємцем адміністративного позову до адміністративного суду ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КАС України (в редакції чинній на момент подання позовної заяви) суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Колегія суддів зазначає, що підставою для звільнення від сплати судового збору є незадовільний майновий стан сторони. Звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору.

У клопотанні про звільнення від оплати судового збору сторона повинна навести обставини, які свідчать про її незадовільне (скрутне) матеріальне становище та подати суду відповідні докази. Такими доказами можуть бути документи про рівень доходу позивача; документи про заборгованість перед іншими особами; документи про стягнення заборгованості в межах виконавчого провадження; документи про наявність утриманців тощо.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести причини та надати докази на підтвердження неможливості сплатити нею судовий збір у встановленому порядку і розмірі.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження тяжкого майнового стану Позивачем долучено до клопотання про звільнення від сплати судового збору відповідь на запит від 23.03.2017 року про суми виплачених доходів та утриманих податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи/декларації про доходи та витрати осіб, які звернулись за призначенням житлових субсидій (а.с. 9) та копію ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 08.02.2016 року у справі №12/192/09, як доказ неможливості сплати Позивачем судового збору (а.с. 8).

При цьому суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі взагалі не надав оцінки а ні відповіді на запит від 23.03.2017 року, а ні обставинам, встановленим ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 08.02.2016 року у справі №12/192/09.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, колегія суддів бере до уваги, також, і те, що суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував в чому полягає неналежність поданих Позивачем доказів для визначення його майнового стану.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Дане положення кореспондується зі статтею 55 Конституції України в якій закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

При цьому, у Рекомендаціях R (81) 7 Комітету міністрів державам - членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя від 14.05.1981 року встановлено, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відмова суду першої інстанції у звільненні Позивача від сплати судового збору є необґрунтованою та такою, що обмежує гарантоване Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод право особи на доступ до суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA vs UKRAINE, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС Україні (в редакції від 15.12.2017 року) підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та залишаючи позовну заяву без руху, порушив норми процесуального права, у зв'язку з чим ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху від 03 квітня 2017 року підлягає скасуванню, а справа №808/853/17 підлягає направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року в адміністративній справі №808/853/17 - скасувати.

Адміністративну справу №808/853/17 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова