Справа № 620/3593/18
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3593/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Заяць О.В. Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на додаткове рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі по тексту - ГУ ПФУ в Чернігівській області) в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення розміру пенсії з надбавками за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року з 01.01.2018, 75% - з 01.01.2019;

- зобов'язати перерахувати та виплатити пенсію, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.20.2018 з 01.01.2018, однією сумою, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов'язання відповідача компенсувати різницю між перерахованою таким чином пенсією та вже проведеними виплатами з 1 січня 2018 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 року адміністративний позов ОСОБА_3 до ГУ ПФУ в Чернігівській області задоволено в повному обсязі.

Так, вищевказаним рішенням визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо зменшення розміру пенсії з надбавками за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року з 01.01.2018 року, 75% - з 01.01.2019 року та зобов'язано відповідача здійснити з 01.01.2018 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років позивачу в розмірі 82% від відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

09.01.2019 року позивачем подано заяву про винесення додаткової постанови, в якій останній просить суд зобов'язати ГУ ПФУ в Чернігівській області перерахувати та виплатити пенсію, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.20.2018 року з 01.01.2018 року, однією сумою, з урахуванням раніше виплачених сум.

Додатковим рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового судового рішення по справі № 620/3593/18 за його позовом до ГУ ПФУ в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задоволено.

Ухвалено додаткове рішення в адміністративній справі № 620/3593/18, яким зобов'язано ГУ ПФУ в Чернігівській області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_3 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.20.2018 року починаючи з 01.01.2018 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення відмовити (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши сторін, які прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заяви від 09.01.2019 року про ухвалення додаткового рішення позивачем зазначено, що під час ухвалення рішення судом першої інстанції не було надано оцінки позовним вимогам щодо зобов'язання ГУ ПФУ в Чернігівській області перерахувати та виплатити пенсію позивачу, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.20.2018 року починаючи з 01.01.2018, однією сумою, з урахуванням раніше виплачених сум та зобов'язання відповідача компенсувати різницю між перерахованою таким чином пенсією та вже проведеними виплатами з 1 січня 2018 року.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, вимога позивача про зобов'язання ГУ ПФУ в Чернігівській області перерахувати та виплатити пенсію, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.20.2018 року починаючи з 01.01.2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум, є похідною від задоволеної вимоги про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо зменшення розміру пенсії з надбавками за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року, 75% - з 01.01.2019 року, то вона також підлягає задоволенню.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача компенсувати різницю між перерахованою таким чином пенсією та вже проведеними виплатами з 1 січня 2018 року, не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Тобто, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші порушення прав та свобод позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, та не спростовано позивачем, останній не звертався до пенсійного органу із відповідним заявами та, відповідно, не отримував відмову у виплаті різниці перерахованої пенсії.

Отже, вимоги про зобов'язання відповідача здійснити виплату різниці пенсії позивача є передчасними, адже спір в цій частині фактично не існує, оскільки відповідний перерахунок з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, ще не проведено відповідачем.

Правовими положеннями п.1 ч. 1 ст. 252 КАС України регламентовано, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи з одного з клопотань не ухвалено рішення.

Таким чином, аналіз наведеної норми процесуального права свідчить про те, що однією з підстав для прийняття судом додаткового судового рішення є, зокрема, не ухвалення судом рішення щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткову постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст рішення виготовлено 15.04.2019 року