Справа № 807/1343/16
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2440/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - Феделещак М.Н.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.01.2019р. в адміністративній справі за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській обл. про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень щодо застосування штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати грошових зобов'язань з податку на прибуток та частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до загального бюджету (суддя суду І інстанції: Іванчулинець Д.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 14 год. 22 хв. 16.01.2019р., м.Ужгород; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 23.01.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

20.09.2018р. позивач Комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» (надалі - позивач, платник податків, КП «Водоканал міста Ужгорода») звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, із урахуванням поданої під час розгляду справи заяви про часткову зміну (доповнення) підстав позову, просив визнати протиправними та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській обл. (надалі - відповідач, податковий орган, Ужгородська ОДПІ):

№ /1015/10/07-01-12-02 від 22.08.2016р. щодо застосування штрафних санкцій (20 відсотків) за порушення граничних строків сплати частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до загального бюджету, в розмірі 56043 грн. 78 коп.;

№ /1014/10/07-01-12-02 від 22.08.2016р. щодо застосування штрафних санкцій (10 відсотків) за порушення граничних строків сплати частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до загального бюджету, в розмірі 11 грн. 30 коп.;

№ /1016/10/07-01-12-02 від 22.08.2016р. щодо застосування штрафних санкцій (10 відсотків) за порушення граничних строків сплати грошових зобов'язань з податку на прибуток в розмірі 804 грн. 01 коп.;

№ /1017/10/07-01-12-02 від 22.08.2016р. щодо застосування штрафних санкцій (20 відсотків) за порушення граничних строків сплати грошових зобов'язань з податку на прибуток в розмірі 245056 грн. 43 коп. (а.с.4-8, 134-135).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.01.2019р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.158-166).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач КП «Водоканал міста Ужгорода», який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.169-176).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що дії відповідача по проведенню камеральної перевірки, результати якої оформлені Актом № 18/07-01-12-02 від 04.08.2016р. «Про результати камеральної перевірки щодо своєчасності сплати податку на прибуток та частини чистого прибутку КП «Водоканал міста Ужгорода» (код 03344326)», є протиправними оскільки прямою нормою Податкового кодексу /ПК/ України (пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) прямо передбачено, що своєчасність сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів є предметом документальної перевірки. Тобто, приписами ПК України чітко визначено, що предметом документальної перевірки є своєчасність сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів. Визначення предмета документальної перевірки в ПК України є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. З огляду на наявність цієї прямої норми закону посилання відповідача на будь-які підзаконні акти з метою обґрунтування законності проведення камеральної перевірки, а саме своєчасності сплати податкових зобов'язань, є безпідставним.

Відповідач, провівши камеральну перевірку своєчасності сплати податкових зобов'язань, а не документальну перевірку, порушив вимоги ст.ст.77-79 ПК України щодо вручення під розписку або надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії наказу про проведення документальної перевірки та письмового повідомлення із зазначенням дати початку (і місця) проведення такої перевірки. Таким чином, позивач не був належним чином повідомлений про перевірку та не мав можливість реалізувати своє право на участь у перевірці, а оскаржуване рішення суперечить правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 27.01.2015р. по справі № 21-425а14.

Так само порушуючи норми матеріального права, суд першої інстанції, підтримавши позицію відповідача про відсутність інших (крім камеральної перевірки), передбачених законом, механізмів контролю за своєчасністю сплати грошового зобов'язання, не обґрунтував, чому в 2016 році перевірка своєчасності сплати податкових зобов'язань не могла бути здійснена відповідачем шляхом проведення саме документальної планової перевірки відповідно до плану-графіку проведення таких перевірок, одночасно з проведенням перевірки дотримання платником податків інших вимог податкового законодавства у відповідності до приписів чинної на той час редакції ст.ст.75 і 77 ПК України, належним чином повідомивши платника податків про проведення такої перевірки.

Без належної уваги суду залишилася та обставина, що протягом всього періоду з моменту набуття чинності ПК України, податковий орган вів облік погашення податкових зобов'язань і податкового боргу всупереч вимогам п.131.2 ст.131 ПК України, згідно якої при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов'язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені. Натомість, податковий орган у переважній більшості випадків розподіляв здійснені підприємством платежі в рахунок погашення крім основного боргу, також і в погашення нарахованих штрафних санкцій та пені. Це було зумовлене тим, що система автоматичного обліку податкових платежів, адміністрування якої здійснює податковий орган, не була приведена у відповідність до згаданих вимог ст.131 ПК України. Внаслідок цього, відповідач, зараховуючи платежі в погашення штрафних санкцій і пені при наявності непогашеного податкового зобов'язання (основного боргу), штучно завищував строки затримки сплати основного боргу.

Суд першої інстанції допустив грубе порушення норм матеріального права, досліджуючи додаткову підставу для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№ /1015/10/07-01-12-02, /1014/10/07-01-12-02 від 22.08.2016р. про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до міського бюджету, викладену у заяві про часткову зміну (доповнення) підстав позову.

При цьому, відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями є платежем, який в обов'язковому порядку підлягає сплаті до бюджету, однак не є податковим (грошовим) зобов'язанням, а відтак і не є податковим боргом в розумінні ПК України, а тому застосування штрафних санкцій згідно п.126.1 ст.126 ПК України за несвоєчасну сплату частини чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об'єднань, що вилучається до бюджету, є неправомірним.

Відповідачем Ужгородською ОДПІ скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.186-191).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем Ужгородською ОДПІ проведено камеральну перевірку щодо своєчасності сплати податку на прибуток та частини чистого прибутку КП «Водоканал міста Ужгорода», за результатами якої складено Акт перевірки № 18/07-01-12-02 від 04.08.2016р. «Про результати камеральної перевірки щодо своєчасності сплати податку на прибуток та частини чистого прибутку КП «Водоканал міста Ужгорода» (код 03344326)» (а.с.9-14).

Перевіркою встановлено несвоєчасну сплату позивачем податку на прибуток за період з 01.01.2014р. по 31.07.2016р. та частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до загального бюджету, за період з 01.01.2014р. по 31.07.2016р., за що передбачена відповідальність згідно п.126.1 ПК України.

На підставі зазначеного Акту перевірки відповідачем Ужгородською ОДПІ винесені наступні податкові повідомлення-рішення:

№ /1015/10/07-01-12-02 від 22.08.2016р. щодо застосування штрафних санкцій (20 відсотків) за порушення граничних строків сплати частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до загального бюджету, в розмірі 56043 грн. 78 коп.;

№ /1014/10/07-01-12-02 від 22.08.2016р. щодо застосування штрафних санкцій (10 відсотків) за порушення граничних строків сплати частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до загального бюджету, в розмірі 11 грн. 30 коп.;

№ /1016/10/07-01-12-02 від 22.08.2016р. щодо застосування штрафних санкцій (10 відсотків) за порушення граничних строків сплати грошових зобов'язань з податку на прибуток в розмірі 804 грн. 01 коп.;

№ /1017/10/07-01-12-02 від 22.08.2016р. щодо застосування штрафних санкцій (20 відсотків) за порушення граничних строків сплати грошових зобов'язань з податку на прибуток в розмірі 245056 грн. 43 коп. (а.с.15-27).

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.10.2017р. в справі № 807/1019/16 позов КП «Водоканал міста Ужгорода» про визнання протиправними дій Ужгородської ОДПІ по проведенню спірної камеральної перевірки задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017р. апеляційну скаргу Ужгородської ОДПІ задоволено; постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.10.2017р. скасовано та прийнято нову, якою в задоволенні наведеного позову відмовлено (а.с.68-69).

При цьому, апеляційний суд вказав, що обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер. Висновки, викладені у акті, не породжують обов'язкових юридичних наслідків.

Отже, предметом оскарження можуть бути дії чи бездіяльність службових осіб, якщо вони обмежують чи порушують права, свободи чи законні інтереси особи.

Враховуючи викладене, акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні ст.17 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору.

Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в подібній справі (постанова від 10.09.2013р. у справі за позовом ТзОВ «Волинь Ліс Сервіс» до ДФІ у Волинській обл.), які в силу ст.244-2 КАС України є обов'язковими для судів при застосуванні норм права.

Аналізуючи вищенаведене, дії податкового органу щодо проведення камеральної перевірки та викладення в акті перевірки порушень позивачем податкового законодавства не порушують його прав та законних інтересів, тому підстав для задоволення позовних вимог не знаходить.

З наведеного слідує, що суд апеляційної інстанції не досліджував питання наявності чи відсутності передбачених законом підстав для проведення камеральної перевірки своєчасності сплати податкових зобов'язань, а обмежився лише встановленням факту відсутності порушеного права платника податків, і дійшов висновку, що внаслідок відсутності порушеного права спір не може існувати.

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що, починаючи з 01.01.2017р., редакція пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України надала можливість податковим органам проводити документальні позапланові перевірки щодо дотримання платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

При цьому, в розглядуваному випадку саме результат реалізації повноважень податкового органу (тобто, податкові повідомлення-рішення), а не процес реалізації його повноважень (як то, дії по проведенню перевірки) має бути об'єктом оскарження та може призвести до відновлення порушеного права платника податків.

Оскільки чинним законодавством на момент прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, не встановлено відповідальність за несвоєчасну сплату платежу 21010301 «Частина чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об'єднань, що вилучаються до бюджету», тому слід застосовувати відповідальність, передбачена у порядку та у розмірах, встановлених ПК України.

Отже, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем у межах, спосіб та в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи та приписам чинного законодавства, з огляду на наступне.

В частині правомірності проведення камеральної перевірки колегія суддів враховує, що згідно з пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) контролюючі органи мають право проводити перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій) (пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України).

Згідно з п.76.1 ст.76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Із урахуванням наведеного слідує, що камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених п.75.1 ст.75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.

При цьому, будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Наведене свідчить про обов'язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу.

А відтак, камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об'єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Таким чином, у податкового органу відсутні повноваження під час проведення камеральної перевірки досліджувати питання своєчасності сплати податків, оскільки останні перебувають поза межами даної перевірки.

Питання ж своєчасності нарахування та сплати податків та зборів до внесення змін Законом України № 1797-VIII від 21.12.2016р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», положення якого набрали чинності з 01.01.2017р., могли бути предметом лише документальної перевірки, якій властиві інші ознаки в залежності від виду такої (виїзна, невиїзна, планова, позапланова).

На відміну від камеральної перевірки, документальна перевірка потребує наявності наказу про її призначення та обов'язкового доведення до відома платника податків про дату та місце її проведення, пред'явлення направлення на перевірку.

При цьому, у відповідності до положень пп.17.1.6 п.17.1 ст.17 ПК України платник податку має право, крім іншого, бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Зважаючи на вимоги наведених норм права, колегія суддів приходить до переконливого висновку про відсутність у відповідача повноважень під час проведення розглядуваної камеральної перевірки досліджувати своєчасність сплати позивачем податків, оскільки, своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати податків могла бути перевірена контролюючим органом в разі здійснення документальних перевірок в порядку, передбаченому ст.ст.77, 78 ПК України.

Отже, у даному випадку, відповідач, здійснюючи дослідження питань своєчасності сплати позивачем узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання, вийшов за межі предмету камеральної перевірки, у зв'язку з чим акт такої перевірки є доказом, здобутим з порушенням закону, що призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Відповідно, прийняті на його підставі податкові повідомлення - рішення не є правомірним.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що покликання податкового органу на виявлені порушення, які зафіксовані Актом перевірки, є безпідставними, оскільки відповідач до 01.01.2017р. не був наділений правом перевіряти своєчасність справляння платником податків узгоджених сум грошового зобов'язання в межах камеральної перевірки, чим порушив вимоги пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України, відтак акт перевірки у розумінні ст.74 КАС України є недопустимим доказом на підтвердження наявності складу податкового правопорушення, покладеного в основу прийняття податкових повідомлень-рішень.

Стосовно застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату частини чистого прибутку КП «Водоканал міста Ужгорода» колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст.11-1 «Особливості відрахування державними підприємствами частини прибутку (доходу)» Закону України № 185-V від 21.09.2006р. «Про управління об'єктами державної власності» державні унітарні підприємства та їх об'єднання зобов'язані спрямовувати частину чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України у розмірі не менше 30 відсотків у порядку, визначеному КМ України.

Постановою КМ України № 138 від 23.02.2011р. затверджено Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями.

Пунктами 1 і 3 цього Порядку передбачено, що частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» відповідно до Закону України «Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів», державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, а також державних підприємств «Міжнародний державний центр «Артек» і «Український дитячий центр «Молода гвардія») до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку як підсумок суми чистого фінансового результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління, за наявності фінансових ресурсів у підприємства, у розмірі 75 відсотків.

Частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Пунктом 3 постанови КМ України № 138 від 23.02.2011р. покладено на органи ДФС (Державної податкової служби) разом з Держаудитслужбою (Державною фінансовою інспекцією) обов'язок здійснювати контроль за повнотою і своєчасністю сплати державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу).

Враховуючи викладене, відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями є платежем, який в обов'язковому порядку підлягає сплаті до бюджету, однак такий не є податковим (грошовим) зобов'язанням, а відтак і не є податковим боргом в розумінні ПК України, а тому застосування штрафних санкцій згідно п.126.1 ст.126 Кодексу за несвоєчасну сплату частини чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об'єднань, що вилучається до бюджету, є неправомірним.

Така ж позиція ДФС України щодо цього виду платежу викладена в Рішенні про результат розгляду скарги № 19440/6/99-99-11-03-01-25 від 06.06.2018р. (а.с.136-138).

Наведені обставини колегія суддів вважає визначальними при вирішенні наведеного спору, через що відповідь на решта доводів апелянта не має принципового значення під час розгляду заявлених позовних вимог.

При цьому, незаявлення позивачем вимог про визнання дій відповідача щодо проведення спірної камеральної перевірки зумовлено висновками постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017р. у справі № 807/1019/16.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про правомірність застосування податковим органом до позивача штрафних санкцій на підставі ст.126 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що податковим органом безпідставно і необґрунтовано застосовані до позивача штрафні санкції на підставі ст.126 ПК України за порушення граничних строків сплати грошових зобов'язань з податку на прибуток та частини чистого прибутку.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Касаційного адміністративного суду від 09.10.2018р. у справі № 810/403/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов'язковою під час вирішення наведеного спору.

Таким чином, оцінюючи в сукупності вищевикладене, враховуючи непідтвердження в судовому засіданні обставин, якими контролюючий орган обґрунтував свої твердження про порушення граничних строків сплати грошових зобов'язань з податку на прибуток та частини чистого прибутку, через що є наявними підстави для застосування до позивача штрафних санкцій на підставі ст.126 ПК України, а відтак й покладених в основу прийнятих оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, заявлений позивачем позов є підставним та обґрунтованим, через що підлягає до задоволення.

Також в порядку ст.139 КАС України належить стягнути на користь КП «Водоканал міста Ужгорода» за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородської ОДПІ судові витрати за подання до суду позовної заяви (4528 грн. 73 коп. - а.с.3) та апеляційної скарги (6793 грн. 10 коп. - а.с.177) в загальному розмірі 11321 грн. 83 коп. сплаченого судового збору.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку порушення судом норм матеріального права (неправильне тлумачення закону), що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.01.2019р. скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений Комунальним підприємством «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській обл.:

№ /1015/10/07-01-12-02 від 22.08.2016р. щодо застосування штрафних санкцій (20 відсотків) за порушення граничних строків сплати частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до загального бюджету, в розмірі 56043 грн. 78 коп.;

№ /1014/10/07-01-12-02 від 22.08.2016р. щодо застосування штрафних санкцій (10 відсотків) за порушення граничних строків сплати частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до загального бюджету, в розмірі 11 грн. 30 коп.;

№ /1016/10/07-01-12-02 від 22.08.2016р. щодо застосування штрафних санкцій (10 відсотків) за порушення граничних строків сплати грошових зобов'язань з податку на прибуток в розмірі 804 грн. 01 коп.;

№ /1017/10/07-01-12-02 від 22.08.2016р. щодо застосування штрафних санкцій (20 відсотків) за порушення граничних строків сплати грошових зобов'язань з податку на прибуток в розмірі 245056 грн. 43 коп.

Стягнути на користь Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській обл. (юридична адреса: 88017, м.Ужгород, вул.Загорська, 10-А; ) судові витрати за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 11321 (одинадцять тисяч триста двадцять один) грн. 83 коп. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 17.04.2019р.