Справа № 520/140/19
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

08 квітня 2019 р. справа №520/140/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, третя особа - Головне управління ДМС України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, громадянка Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Київській області, третя особа - Головне управління ДМС України в Харківській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 29.10.2018 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою суду від 20.03.2019 замінено відповідача - Управління Державної міграційної служби України в Київській області на його правонаступника Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 12.11.2018 ГУ ДМС України в Харківській області повідомив позивача про скасування дозволу на імміграцію в Україну, надавши рішення про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_2 від 29.10.2018. Також позивач зазначила, що дозвіл на імміграцію вона отримала на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", як мати іммігранта, відповідно до рішення ВГІРФО ГУМВС України в Київській області. Водночас, позивач зазначила, що її дитина - син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м. Харкова, набув громадянство України за територіальним походженням, відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про громадянство". Також позивач зазначила, що проживає в Україні у м. Харкові однією родиною зі своїм чоловіком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, який має дозвіл на імміграцію та документований посвідкою на постійне проживання та сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянином України. Таким чином, оскаржуване рішення позивач вважає таким, що порушує права на тільки позивача, а її родини, зокрема, її дитини ОСОБА_3.

В судове засідання представник відповідача та представник третьої особи не прибули, про час дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином, причини неприбуття суду не повідомили.

Від представника позивача - ОСОБА_5 через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому представник позивача просив розглядати справу без його участі та без участі позивача, також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст. 205 КАС України, суд вважав за можливе розглянути справу без участі позивача, представників сторін та представника третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Громадянці Соціалістичної Республіки В'єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, рішенням ВГІРФО ГУМВС України в Київській області, на підставі Закону України "Про імміграцію" був наданий дозвіл на імміграцію в Україну та видано посвідку на постійне проживання в Україні серії ХР №26254 (а.с.11).

Судом встановлено, що на теперішній час позивач проживає в м. Харкові, має сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12-13), який є громадянином України.

Як вбачається з матеріалів імміграційної справи позивача, копія якої долучена відповідачем до матеріалів справи, позивач 26.01.2006 звернулася до Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області з заявою про отримання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», як особа, яка є матір'ю іммігранта, який народився на території України.

За результатами розгляду вказаного звернення ВГІРФО ГУМВС України в Київській області складено висновок від 25.05.2006 (а.с.52б). Згідно вказаного висновку, громадянка В'єтнаму ОСОБА_2 прибула разом з чоловіком у 1993 році. Подружжя проживало у Дніпропетровській області, де у жовтні 1993 року у них народився син ОСОБА_3. Син заявниці згідно п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" має право на отримання дозволу на імміграцію як особа, що має право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Також у вказаному висновку зазначено, що, у зв'язку з вказаним, його батьки можуть отримати дозвіл на імміграцію, згідно п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону, як батьки іммігранта.

Судом встановлено, що вказаним висновком рекомендовано прийняти рішення про надання дозволу на імміграцію в Україні громадянці В'єтнаму ОСОБА_2 на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію".

Як вбачається з матеріалів справи, ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області оформлено і видано позивачу посвідку на проживання.

Згодом Управлінням ДМС України в Київській області складено висновок від 29.10.2018 за результатами перевірки законності надання дозволу на імміграцію громадянці В'єтнаму ОСОБА_2 (а.с.56-58), в якому рекомендовано скасувати рішення ВГІРФО ГУ МВС України Київській області від 25.05.2006 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці СРВ В'єтнаму ОСОБА_2, визнати недійсною видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання НОМЕР_1 від 21.06.2006 та видану у порядку обміну 09.07.2012 ВГІРФО ГУ МВС України в Харківській області посвідку ХР №26254 та вжити заходи щодо її вилучення.

На підставі складеного висновку Управлінням ДМС України в Київській області прийнято рішення від 29.10.2018 №162 "Про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці СРВ В'єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 " (а.с.59).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Згідно письмових пояснень представника відповідача, наданих у відзиві, підставою для проведення перевірки став запит ГУ ДМС України в Харківській області щодо перевірки законності надання дозволу на імміграцію громадянці СРВ ОСОБА_2, яка звернулася із заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні, оскільки діюча не придатна для використання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України "Про імміграцію", відповідно до ст. 1 якого, дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Судом встановлено, що висновок, що став підставою для прийняття оскаржуваного рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україні, відповідачем обґрунтовано тим, що рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію від 25.05.2006.2006 прийнято не на підставах, передбачених чинним законодавством, оскільки відповідно до пункту 6 частини другої статті 4 Закону право на отримання дозволу на імміграцію мають батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти. Проте, неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на момент прийняття документів у його матері, не мав дозволу на імміграцію, а також не було підтверджено йому належність до громадянства України. Таким чином, у вказаному висновку зазначено, що громадянка СРВ ОСОБА_2 не могла бути визнана як мати іммігранта.

Відповідно до положень ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", що діяв на час прийняття висновку ВГІРФО УМВС України в Київській області, іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Порядок видачі дозволу на імміграцію, а також посвідки на постійне проживання та вирішення інших питань, пов'язаних з імміграцією іноземців та осіб без громадянства, визначається Законом України про імміграцію

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на іншій законній підставі, вважаються такими, що тимчасово перебувають в Україні. Вони зобов'язані в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, зареєструвати свої паспортні документи, і виїхати з України після закінчення відповідного терміну перебування.

Якщо іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають в Україні, змінюють місце проживання, вони зобов'язані повідомити про це органи внутрішніх справ, у яких зареєстровано їх паспортні документи.

Згідно положень ст. 12 Закону України "Про імміграцію", в редакції, що діяла на час прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію позивача, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до пунктів 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (надалі за текстом - Порядок №1983), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання.

На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію".

З аналізу положень Порядку вбачається, що процедура розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію є досить складною та серед іншого, має часові рамки (подання ініціатора скасування дозволу на імміграцію розглядається у місячний строк), передбачає також надсилання запитів для отримання додаткової інформації ініціатору подання, іншим органів виконавчої влади, відповідним юридичним і фізичним особам, а також запрошення для надання пояснень самих іммігрантів, стосовно яких розглядається таке питання.

Суд зазначає, що відповідачем порушено свій обов'язок щодо всебічності та повноти отримання необхідної інформації з різних, передбачених законодавством джерел (від ініціатора подання, органів виконавчої влади, відповідних юридичних і фізичних осіб), необхідної для вирішення питання щодо скасування відповідного дозволу на імміграцію. Крім того, при винесенні оскаржуваного рішення відповідач також знехтував обов'язком щодо запрошення для надання пояснень самого іммігранта - позивача, стосовно якого і розглядалося відповідне питання скасування дозволу на імміграцію.

Як вбачається з копії матеріалів імміграційної справи, позивачу надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію".

Згідно положень ст. 4 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про імміграцію").

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти (п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію").

Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України; особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України (п.1, п.2 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію").

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про громадянство», , в редакції, що діяла на час прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію ОСОБА_2, дитина, яка народилася на території України після 24 серпня 1991 року і не набула за народженням громадянство України та є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов'язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за клопотанням одного з її законних представників.

Суд зазначає, що посилання відповідача на те, що рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію прийнято всупереч положенням законодавства, не є законною підставою для скасування дозволу на імміграцію позивача та вилучення безстрокової посвідки на постійне проживання в Україні з метою її знищення в розумінні положень статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Крім того, відповідно внесених змін до Порядку №1983 від 12.04.2017, Управління ДМС України в Київській області дозвіл на імміграцію позивачу не надавав, а тому повноважень для його скасування не має.

Суд зазначає, що в ході судового розгляду відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідачем було повідомлено позивача про розгляд питання щодо скасування дозволу на імміграцію.

З огляду на викладене, рішення від 29.10.2018 №162 про скасування дозволу на імміграцію в Україні громадянці Соціалістичної Республіки В'єтнаму ОСОБА_2 прийняте з порушенням вимог ст. 2 КАС України, а саме: без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення: позивач тривалий час проживає на території України на законних підставах, є матір'ю неповнолітнього сина, що народився на території України та який має право на отримання громадянства України; без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача; без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, чим порушено положення Порядку №1983.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 13.12.2016 у справі №К/800/27939/16 та від 27.10.2016 у справі №К/800/8201/16.

Додатково суд вважає за необхідне відзначити, що відповідачем не надано суду доказів існування інших підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, які передбачені ст. 12 Закону України "Про імміграцію", а саме: відповідачем не надано суду вироку суду, яким іммігранта засуджено до позбавлення волі; будь-яких доказів того, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що скасування дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; відповідачем також не надано суду жодного доказу, який би підтверджував порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Як встановлено приписами ст. 19 Конституції України відповідач - суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно;6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 1 ст. 77 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи, що відповідачем не було надано жодних доказів, які спростовують вимоги позову, суд вважає позовні вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, через що суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 29.10.2018 "Про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В'єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1" - підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, суд присуджує позивачу з Управління Державної міграційної служби України в Київській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією від 09.01.2019 №0.0..1 (а.с.4).

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, третя особа - Головне управління ДМС України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 29.10.2018 № 162 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) у розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17 квітня 2018 року.

Суддя Л.М. Мар'єнко