Справа № 200/1715/19-а
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 р. Справа№200/1715/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А.,

за участю:

секретаря Прокопчук Я.М.,

представника відповідача Яковлевої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення № від 16 січня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення № від 16 січня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є фізичною особою-підприємцем, влітку 2018 року переїхала до м. Бахмут Донецької області. 09 січня 2019 року отримала вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф - 82239-42 в сумі 20713 грн. 97 коп. зі сплати єдиного соціального внеску, яка була виконана шляхом сплати грошей на бюджетний рахунок через установу ПАТ «Ощадбанк», що підтверджується квитанцією № 87 від 11.01.2019 року, а також було сплачено ЄСВ в сумі 2457,18 грн. за 4 квартал 2018 року.

16 січня 2019 року позивач отримала рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (несвоєчасну сплату) неперерахування (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. За вищевказаним рішенням було застосовано фінансові санкції за період з 21.10.2014 року по 14.11.2018 року у розмірі 123,80 грн. (10% до 01.01.2015); за період з 21.10.2014 року по 14.01.2019 року в розмірі 4383,64 (20% до 01.01.2015 року); пеню у розмірі 13789,31 грн. Вважає, що вищевказане рішення є незаконним, бо виникла заборгованість не з вини позивача, яка не сплачувала ЄСВ через наявність обставин непереборної сили, оскільки до 2018 року мешкала у м. Горлівка; до того ж згідно пункту 9-4 Розділу VIII Прикінцевих положень Закону України № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі ? Закон № 2464-VI) фінансові санкції не можуть бути застосовані. Просила визнати протиправним та скасувати рішення від 16 січня 2019 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені

Представник відповідача заявлені вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов. Зазначив, що розрахунок фінансових санкцій здійснюється на підставі даних інтегрованої картки платників згідно з Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (у редакції наказу від 04.05.2018 №469) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 30.05.2018 за №645/32097. На підставі вищезазначеного, ГУ ДФС у Донецькій області було застосовано штрафні санкції до позивача. Платники єдиного внеску, які перебувають на обліку у фіскальних органах, розташованих на території визначених переліком населених пунктів, де проводилася АТО або було оголошено військовий чи надзвичайний стан, на період АТО, звільняються від своїх обов'язків, зокрема щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, подання звітності тощо. Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Заява про звільнення позивача від сплати єдиного внеску на період проведення АТО та Сертифікат Торгово-промислової палати України до Головного управління ДФС у Донецькій області не надходили.

Також відповідач зазначив, що Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набув чинності 01.01.2016 року, зокрема, вилучено підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669 та, відповідно, скасовано пункт 9-4 розділу VІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI щодо звільнення від виконання обов'язків, передбачених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI, платників єдиного внеску, які перебувають на обліку у контролюючих органах, розташованих на території населених пунктів, де проводилася АТО. Отже, з 01.01.2016 року законодавством про єдиний внесок не передбачено особливих умов щодо виконання зобов'язань платниками єдиного внеску, які перебувають або перебували на обліку у контролюючих органах, розташованих на території населених пунктів, де проводилася АТО.

З наведених підстав представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судове засідання, призначене на 04 квітня 2018 року позивач не прибула, направляла заяву про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, судом встановлені такі обставини.

Позивач - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) є платником єдиного внеску, знаходиться за основним місцем обліку у Бахмутському управлінні ГУ ДФС у Донецькій області.

16.01.2019 року відповідачем винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 16.01.2019 року № , яким застосовані штраф у розмірі 10% - 123,80 грн., штраф у розмірі 20% - 4383,64 грн. та пеня 0,1% від суми недоїмки у розмірі 13789, 31 грн., яке було у той же день отримане позивачем.

З урахуванням встановлених у справі обставин, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

За приписами статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно зі статтею 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №911-VIII від 24 грудня 2015 року внесені зміни до Закону України від 02 вересня 2014 року "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII (надалі ? Закон №1669-VII), якими підпункт 8 пункту 4 статті 11 вказаного Закону виключено.

Водночас, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII від 24 грудня 2015 року не вносилися зміни до Закону № 2464-VI.

Отже, спірні правовідносини регулюються положеннями пункту 9-4 Розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI, який залишився у вказаному Законі та продовжує свою дію в часі.

Згідно з пунктом 9-4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, 02 вересня 2014 року прийнято Закон № 1669-VII, відповідно до статті 1 якого період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Таким чином, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014 року. На час виникнення спірних правовідносин Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався, тобто, період проведення АТО тривав.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" (втратило чинність) від 02 грудня 2015 року № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, зокрема, віднесено м. Артемівськ, який відповідно до постанови Верховної Ради України від 4 лютого 2016 року № 984-VIII перейменовано в м. Бахмут.

Отже, місто Бахмут Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р (втратило чинність) і розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р (чинне).

Таким чином, факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція є підставою для зупинення застосування до таких платників, зокрема заходів впливу за порушення Закону № 2464-VІ, яким є спірне рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №805/2856/17-а.

Суд звертає увагу відповідача на те, що в силу вимог частини п'ятої статті 13 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини шостої заначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Водночас суд зазначає, що Закон № 1669-VII не скасовує обов'язків платника податків (єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), а лише надає можливість на період АТО не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Доводи податкового органу щодо ненадання позивачем контролюючому органу сертифіката Торгово-промислової палати України про наявність форс-мажорних обставин, які призвели до несвоєчасної сплати єдиного внеску, є неприйнятними з огляду на відсутність такої умови для звільнення від відповідальності у нормі прямої дії пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VІ, який є спеціальним у розумінні статті 2 цього Закону. Потреба в такому сертифікаті виникне при визнанні безнадійної недоїмки та її списанні.

Відносно доводів відповідача про відсутність заяви про звільнення від обов'язків, передбачених Законом № 2464-VІ, суд вважає за необхідне зазначити, що можливість подання такої заяви має місце після закінчення антитерористичної операції. Натомість, звільнення від відповідальності передбачено безпосередньо у Законі, в силу його прямої дії та не потребує додаткового звернення, оскільки норма встановлює "незастосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій" та вона адресована насамперед до осіб, які наділені повноваженнями щодо застосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що рішення від 16 січня 2019 року № винесено відповідачем всупереч вимогам діючого законодавства, оскільки штрафні санкції та пеня нараховані відповідачем за період, який включає час проведення на території Донецької області антитерористичної операції. З наведених підстав вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного рішення підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Зважаючи на те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн., наведена сума підлягає стягненню з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, буд. 114) про визнання протиправним та скасування рішення № від 16 січня 2019 року - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області № від 16 січня 2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені на суму 18296, 75 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області (87526, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, 114, ) на користь ОСОБА_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Вступна та резолютивна частина рішення виготовлена та проголошена 04 квітня 2019 року.

Рішення складено у повному обсязі 12 квітня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Чекменьов Г.А.