Справа № 824/784/18-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/784/18-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Т.М.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

11 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С. ,

секретар судового засідання: Аніщенко А.О.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Зайцевої Людмили Геннадіївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2018 року позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про скасування рішення.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що зберігав алкогольні напої за адресою : АДРЕСА_1 для власного споживання, а не для продажу, що не може бути порушенням вимог ст.ст. 11, 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а тому вважає, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

10 квітня 2019 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги.

Представник позивача в судовому засіданні щодо вимог апеляційної скарги заперечувала, просила суд залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи неоспорені факти про те, що з метою здійснення контролю за дотриманням суб'єктами господарювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, 07.12.2017 року Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області прийнято наказ №351/ФП про проведення фактичної перевірки суб'єкта господарювання фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за адресами: АДРЕСА_1 за період фінансово-господарської діяльності з 16.12.2014 р. по 16.12.2017 р., з 07.12.2017 р. тривалістю 10 діб з питань дотримання вимог Податкового кодексу України в частині здійснення господарської діяльності та Законів України від 06.07.1995 р. №265/95-ВР "Про застосування розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", від 19.12.1995 р. №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. №637 "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" та інших законодавчих актів (а.с. 45).

На підставі вказаного наказу, 07.12.2017 р. Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області видано направлення на перевірку №2247, №2248, №2249, №2250, №2251, №2252, №2253, №2254, №2255 (а.с. 46-54).

За результатами вказаного інспекційного відвідування посадовими особами ГУ ДФС у Чернівецькій області 18.12.2017 року складено акт №0178/24/13/РРО/, в якому зафіксовано порушення статті 11, 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" №481/95-ВР від 19.12.1995 р. (зі змінами та доповненнями); п. 20 ч. 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів" №1251 від 27.12.2010 р.; ст. 226 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 р. (а.с. 11-12).

На підставі виявлених порушень, 28.12.2017 року Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області прийнято рішення №000110 про застосування до ОСОБА_4 фінансових санкцій, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 50360,00 грн. (а.с. 37)

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду для його скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Вказані правовідносини врегульовано Податковим кодексом України, Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів"

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 р. №2755 -VI. (далі - ПК України)

Відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.п.75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України є Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 р. №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР).

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону №481/95-ВР алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до пп.14.1.109 п.14.1 ст.14 ПК України маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Стаття 226 ПК України регулює відносини, пов'язані з виготовленням, зберіганням, продажем марок акцизного податку та маркуванням алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Відповідно до п. 226.6 ст. 226 ПК України маркуванню підлягають усі алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об'ємних одиниць. Маркування вироблених в Україні алкогольних напоїв із вмістом спирту етилового до 8,5 відсотка об'ємних одиниць не здійснюється.

З аналізу вищевказаних положень чинного законодавства, судом встановлено, що законодавцем встановлено обмеження щодо обігу алкогольних напоїв немаркованих марками акцизного податку та обов'язок суб'єктів господарювання і осіб уповноважених ним на проведення розрахункових операцій з продажу підакцизних товарів здійснювати їх реалізацію за умови наявності марки акцизного податку, а також відповідальність за їх порушення, зокрема безпосередньо за реалізацію алкогольних напоїв без марки акцизного податку.

Згідно абз. 16 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, або з використанням тари, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою статті 11 цього Закону, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Аналізуючи доводи апелянта, щодо правомірності притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за порушення вимог ст. 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів"; п. 20 ч. 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів"; ст. 226 Податкового кодексу України до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 33360,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що основним видом діяльності позивача є торгівля продуктами харчування та побутовою хімією.

Ліцензію на торгівлю алкогольними напоями позивач на час перевірки не отримував, тобто позивач не є суб'єктом правовідносин з приводу обігу, зберігання та реалізації алкогольних напоїв та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Вказане свідчить про те, що відповідальність за зберігання алкогольних напоїв іноземного виробництва без марок акцизного податку, які призначені для власного споживання позивача, у ОСОБА_4 вимогами чинного законодавства не передбачена.

В обґрунтування правомірності оскаржуваного позивачем рішення відповідач посилався на акт перевірки, яким зафіксовано вказане вище порушення позивачем.

Проте, інших доказів, які б підтверджували здійснення позивачем торгівлі алкогольними напоями та зберігання їх без марок акцизного податку суду відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Відтак, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в діях ОСОБА_4 щодо зберігання алкогольних напоїв іноземного виробництва, без марок акцизного податку України встановленого зразка, у магазині за адресою: АДРЕСА_1 відсутні порушення вимог ст. 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів"; п. 20 ч. 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів"; ст. 226 Податкового кодексу України, про що позивач також зазначив у поясненнях до акту перевірки.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в цій частині є протиправним та підлягає скасуванню.

Аналізуючи доводи апелянта, щодо правомірності застосування до позивача штрафних санкцій у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн за порушення вимог ст. 15 Закону №481/95-ВР, а саме зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання не внесених до Єдиного реєстру суд апеляційної інстанції зазначає слідуюче.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що під час проведення перевірки суб'єкта господарювання фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 інспекторами встановлено зберігання позивачем алкогольних напоїв в місці, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв (приміщення, яке використовується суб'єктом господарювання для здійснення господарської діяльності (магазин "Мацарела") у м. Чернівці по вул. Комарова, 33) не внесеному до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання за що накладено штраф.

Відповідно до ч. 14 ст. 15 Закону №481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Згідно ч. 38-39 ст. 15 Закону №481/95-ВР зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

До заяви додаються копія виданої заявнику ліцензії на відповідний вид діяльності, засвідчена нотаріально або посадовою особою органу ліцензування, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням.

Суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Частиною 2 статті 17 вказаного Закону № 481 встановлена відповідальність за зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17 000 гривень.

Статтею 1 цього Закону визначено, що місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання. Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - перелік місць зберігання, який ведеться органами доходів і зборів і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - перелік місць зберігання, який ведеться органами доходів і зборів і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

28 травня 2002 р. Державною податковою адміністрацією України прийнято наказ №251 Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання та форми довідки про внесення місця зберігання до Єдиного державного реєстру, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 серпня 2002 р. за №670/6958. (далі - Порядок №251).

Відповідно до п. 1.1 Порядку №251 єдиний державний реєстр місць зберігання (далі - Єдиний реєстр) - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі - місце зберігання), який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

До Єдиного реєстру вносяться, зокрема: відомості про заявника - ідентифікаційний код (номер), найменування (прізвище, ім'я, по батькові), місцезнаходження або місце проживання (поштовий індекс, область, район, місто, вулиця, номер будинку), серія та номер ліцензії, виданої заявнику на відповідний вид діяльності.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що внесення відомостей до Єдиного реєстру місць зберігання можливе лише у разі наявності ліцензії на здійснення того чи іншого виду діяльності пов'язаної із спиртом чи алкогольними напоями (виробництво, продаж тощо), а без наявності такої ліцензії у суб'єкта господарювання, неможливо внести відомості до згаданого реєстру.

Разом із цим судова колегія звертає увагу на те, що норми про зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру поширюються виключно до суб'єктів господарської діяльності, що здійснюють реалізацію алкогольних напоїв, їх виробляють чи отримують спирт для забезпечення виробничих та інших потреб.

А тому, штрафні санкції за зберігання алкогольних напоїв у місцях не внесених до Єдиного реєстру можуть бути застосовані до суб'єктів, що здійснюють процес виробництва алкогольних напоїв, оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями та вимушені зберігати алкогольну продукцію у певних місяцях.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 р. у справі №814/152/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, викладені в постановах Верховного суду.

Колегія суддів зауважує, що підставою для застосування адміністративно-господарської санкції є вчинення суб'єктом господарювання правопорушення.

В теорії права правопорушення - це протиправне, винне, суспільно небезпечне або шкідливе діяння (дія або бездіяльність) деліктоздатного суб'єкта, яке спричиняє шкоду інтересам суспільства, держави або особи. Для того, щоб кваліфікувати дії особи як правопорушення, необхідна наявність усіх перелічених ознак. Вина суб'єкта є необхідною складовою правопорушення, за яке його можна притягнути до відповідальності, оскільки відображає внутрішнє ставлення особи до вчинених дій.

Суд звертає увагу, що позивач не отримував ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а відтак, у нього відсутні підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв.

В ході апеляційного розгляду справи представник позивача пояснила, що умислу зберігати та реалізовувати товари позивач не мав.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача надані під час апеляційного розгляду справи, стосовно того, що алкогольна продукція була розміщена на торгових прилавках в місці де здійснюється торгівля, що свідчить на її думку про намір продажу позивачем (реалізації) товару, оскільки вказані доводи не підтверджені жодними доказами по справі.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б спростовували вищевикладене та підтверджували встановлене відповідачем порушення, яке покладено в основу складення акта перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуване рішення.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у Головного управління ДФС у Чернівецькій області були відсутні правові підстави для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за зберігання алкогольних напоїв у місці, не внесеному до Єдиного державного реєстру місць зберігання, оскільки ОСОБА_4 не є суб'єктом, що здійснює процес виробництва алкогольних напоїв, оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями.

Оцінюючи наведені апелянтом аргументів, суд апеляційної інстанції вважає, що вказані доводи, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у апеляційній скарзі не зазначено.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що прийняте Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області рішення №000110 від 28.12.2017 року про застосування фінансових санкцій до ОСОБА_4 є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні правові норми і неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права в ході апеляційного розгляду справи не виявлено, а відтак підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 квітня 2019 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.