Справа № 140/2478/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2737/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі: секретаря судових засідань Герман О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Дмитрука В.В. в м. Луцьку в порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить визнати протиправними дії відповідача, скасування наказу №92-огд від 26.11.2018 та зобов`язання зробити запис у службовій картці про скасування наказу №92-огд від 26.11.2018.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани став акт службового розслідування від 26.11.2018, яким встановлено неналежне ставлення позивача до військової служби та за порушення порядку вибуття на лікування до військового шпиталю. Проте, позивач стверджує, що не вчиняв порушень, які безпосередньо стосуються виконання службових обов`язків. Вважає оскаржуваний наказ упередженим, безпідставним та незаконним, оскільки ним було надано вичерпні пояснення щодо непоступлення на стаціонарне лікування.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25.01.2019 відмовлено в задоволенні позову повністю з тих підстав, що відповідачем доведено перед судом правомірність їхніх дій щодо винесення оскаржуваного наказу.

Не погодившись з постановленим рішенням суду, його оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу. Вважає оскаржуване рішення незаконним, прийнятим при неповному з`ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, зокрема тим, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що 07.11.2018 ним був поданий рапорт на ім`я заступника начальника військового комісара начальника мобілізаційного відділення про вибуття до військового шпиталю у зв`язку з направленням лікаря на стаціонарне лікування від 05.11.2018, тому 07.11.2018 був відсутній на службі на законних підставах. Зазначає, що в акті розслідування не було наведено жодного доказу, що ОСОБА_1 не перебував 07.11.2018 у військовому шпиталю. Не було обґрунтовано під час службового розслідування причинного зв`язку між подією, що стала підставою для його проведення, та неправомірними діями військовослужбовця. Також розслідування проводилось щодо одних правопорушень, а скаржника притягнуто до відповідальності за порушення норм Статутів, які не були предметом службового розслідування. Таким чином, судом першої інстанції і відповідачем не доведено і не представлено жодного доказу, що він проводив час на власний розсуд, чим порушив розпорядок дня. В акті службового розслідування не зазначено, в чому саме проявилася ОСОБА_1 особиста недисциплінованість, фактично зазначено дисциплінарне правопорушення без аналізу неправомірності дій, необґрунтовано обрано вид стягнення. Звертає увагу, що розгляд справи був проведений за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін при тому, що від позивача не надходило такого клопотання, а надходило про виклик усіх свідків до суду та розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідач подав на апеляційну скаргу відзив, у якому зазначає, що ОСОБА_1 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у встановленому чинним законодавством України порядку. Вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Від відповідача поступила заява військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, що у відповідності до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, про що свідчить копія посвідчення офіцера НОМЕР_1 .

Старший лейтенант ОСОБА_1 займає посаду офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 з 28.09.2016.

Згідно наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 72 від 08 листопада 2018 року було проведено службове розслідування, в ході якого встановлено, що 07.11.2018 офіцером мобілізаційного відділення старшим лейтенантом ОСОБА_1 на ім`я заступника військового комісара - начальника мобілізаційного відділення майора ОСОБА_2 був поданий рапорт та копія виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, видана Володимир-Волинським територіальним медичним об`єднанням про те, що у зв`язку з направленням лікаря на стаціонарне лікування до військового шпиталю від 05.11.2018 йому необхідно вибути до Волинського обласного військового комісаріату для отримання направлення на лікування.

07.11.2018 старший лейтенант ОСОБА_3 вибув до Волинського обласного військового комісаріату для отримання направлення на лікування.

08.11.2018 офіцер мобілізаційного відділення старший лейтенант ОСОБА_4 прибув до місця проходження військової служби в Володимир-Волинський ОРВК. Заступник військового комісара - начальник мобілізаційного відділення майор ОСОБА_5 запропонував старшому лейтенанту ОСОБА_1 надати письмові пояснення по якій причині він не поступив на стаціонарне лікування до військового шпиталю. 08.11.2018 від старшого лейтенанта ОСОБА_6 надійшов рапорт на ім`я заступника військового комісара - начальника мобілізаційного відділення майора ОСОБА_7 , в якому старший лейтенант ОСОБА_4 повідомив, що пояснення в письмовій формі стосовно звернення на стаціонарне лікування до військового шпиталю 07.11.2018 буде надавати тільки офіцерам OK «Захід». З усних пояснень старшого лейтенанта ОСОБА_6 стало відомо, що по прибутті до ІНФОРМАЦІЯ_3 для отримання направлення на лікування до шпиталю йому не вдалось знайти старшого офіцера відділу комплектування та призову ІНФОРМАЦІЯ_3 майора медичної служби ОСОБА_8 , який мав би видати дане направлення на лікування. Не отримавши направлення, старший лейтенант ОСОБА_4 звернувся до Луцького гарнізонного шпиталю, де йому повідомили, що в шпиталі відсутні місця для лікування.

Військовим комісаром 09.11.2018 з метою перевірки достовірності інформації, яку повідомив старший лейтенант ОСОБА_4 , було направлено рапорт до обласного військового комісара з проханням дати доручення майору медичної служби ОСОБА_8 перевірити чи були місця у Луцькому гарнізонному шпиталі та чи звертався безпосередньо до нього вищевказаний офіцер за направленням на лікування.

20.11.2018 від майора ОСОБА_8 надійшло пояснення, з якого стало відомо, що 07.11.2018 старший лейтенант ОСОБА_4 з приводу захворювання до нього не звертався. Також майором ОСОБА_8 було з`ясовано, що старший лейтенант ОСОБА_4 07.11.2018 до військового шпиталю в/ч НОМЕР_2 не звертався, на стаціонарне лікування не поступав.

Начальник відділу забезпечення Володимир-Волинського ОРВК майор ОСОБА_9 , якому було доручено провести службове розслідування, прийшов до висновку, що офіцер мобілізаційного відділення старший лейтенант ОСОБА_1 07.11.2018 проводив час на власний розсуд, тим самим порушив порядок вибуття на стаціонарне лікування до військового шпиталю. Вважав, що даний випадок стався внаслідок особистої недисциплінованості старшого лейтенанта ОСОБА_1 , нехтування вимог статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4, 37 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Наказом військового комісара Володимир-Волинського ОРВК №92-од від 26.11.2018 «Про результати службового розслідування по факту порушення розпорядку дня старшим лейтенантом ОСОБА_1 » офіцеру мобілізаційного відділення Володимир-Волинського ОРВК старшому лейтенанту ОСОБА_1 за неналежне ставлення до військової служби та за порушення розпорядку накладено дисциплінарне стягнення - догану.

Будучи незгідним із вказаним наказом та діями відповідача щодо проведення службового розслідування, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріалами справи підтверджено факт порушення позивачем розпорядку дня, прийшов до висновку, що Володимир-Волинським ОРВК правомірно, за результатами проведеного службового розслідування, видано наказ №92-од від 26.11.2018 «Про результати службового розслідування по факту порушення розпорядку дня старшим лейтенантом ОСОБА_1 », яким на позивача за порушення (нехтування) вимог статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4, 37 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України в частині дотримання та неухильного виконання вимог військових статутів, наказів командирів, було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

У відповідності до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При перевірці рішень, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень суд керується, зокрема, положеннями ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, розсудливо з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами (стаття 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Згідно ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Статтею ст. 27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України).

Згідно п.п. 1-2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до п. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно п.п. 83-86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608 (далі - Порядок № 608).

Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно п. 1 розділу 5 Порядку № 608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до п. 1 розділу 6 Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

В силу приписів пункту 1.2 розділу 1 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у ЗСУ, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.03.2004р. №82, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.03.2004 за №385/8984, службове розслідування проводиться у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду; невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення; порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що недотримання військовослужбовцем Збройних Сил України службової дисципліни має наслідком вчинення ним дисциплінарного проступку та можливості подальшого притягнення його до дисциплінарної відповідальності. При цьому, обставини дисциплінарного проступку мають встановлюватись під час службового розслідування.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Отже, прийняттю рішення про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Аналіз наведених правових норм дає також підстави для висновку, що під час вирішення питання про застосування того чи іншого виду дисциплінарного стягнення, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Як видно з оскаржуваного наказу відповідача, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугувало те, що офіцер мобілізаційного відділення старший лейтенант ОСОБА_1 07.11.2018 проводив час на власний розсуд, тим самим порушив порядок вибуття на стаціонарне лікування до військового шпиталю. При тому військовий комісар вважав, що даний випадок стався внаслідок особистої недисциплінованості старшого лейтенанта ОСОБА_1 , нехтування вимог статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4, 37 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Згідно встановлених обставин справи, які наведені описовій частині постанови, а також беручи до уваги обставини, які навів ОСОБА_1 в позовній заяві, що у зв`язку з направленням лікаря на стаціонарне лікування до військового шпиталю від 05.11.2018 йому необхідно було вибути до Волинського обласного військового комісаріату для отримання направлення на лікування. Близько 13 години 07.11.2018 ОСОБА_1 вибув до міста Луцька. Прибувши приблизно о 15 год. до ІНФОРМАЦІЯ_4 для отримання направлення на лікування до шпиталю, йому не вдалося знайти старшого офіцера відділу комплектування та призову ІНФОРМАЦІЯ_4 майора медичної служби ОСОБА_8 , який би мав видати направлення. Не отримавши направлення, ОСОБА_1 звернувся до Луцького гарнізонного шпиталю з направленням, але йому повідомили, що в шпиталі відсутні місця для лікування. Дану інформацію позивачу повідомили працівники терапевтичного відділення шпиталю, порадивши звернутись для стаціонарного лікування з 12.11.2018. Знову звернувшись 13.11.2018 до лікарів Луцького шпиталю, ОСОБА_1 поступив на стаціонарне лікування.

Не поступивши 07.11.2018 на стаціонарне лікування до військового шпиталю за відсутності в ньому вільних місць, ОСОБА_1 вирішив повернутися до м.Володимир-Волинська.

08.11.2018 ОСОБА_1 прибув до місця проходження військової служби у Володимир-Волинський ОРВК, де заступник військового комісара майор ОСОБА_2 запропонував йому надати письмові пояснення по якій причині він не поступив на стаціонарне лікування до в/ч НОМЕР_2 . ОСОБА_1 усно пояснив і доповів про офіційних осіб, до яких 07.11.2018 звертався у військовому шпиталю, які могли підтвердити його звернення.

Перевіряючи правомірність притягнення офіцера мобілізаційного відділення старшого лейтенанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів враховує, що проведене службове розслідування на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 72 від 08.11.2018, в ході якого встановлено нехтування ОСОБА_1 вимог статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 4, 37 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Так, за приписами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Стаття 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначає, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Згідно статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Положення статті 37 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначають порядок надання додаткової відпустки військовослужбовцям строкової служби як заохочення та не мають відношення до вчинення дисциплінарного проступку.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 08.11.2018 прибув до місця проходження військової служби у Володимир-Волинський ОРВК, де заступнику військового комісара майор ОСОБА_2 надав усні пояснення по якій причині не поступив на стаціонарне лікування до в/ч НОМЕР_2 і доповів про офіційних осіб, до яких 07.11.2018 звертався у військовому госпіталю. Також встановлено судом і не заперечується відповідачем, що 07.11.2018 майор ОСОБА_2 приблизно о 17-17:30 год. телефонував ОСОБА_1 та розпитував про його дії, які мали місце 07.11.2018 з поступленням на лікування до військового госпіталю.

Таким чином, під час проведення службового розслідування кваліфікація дій ОСОБА_1 не відповідає вчиненому. Розслідуванням не обґрунтовано причинного зв`язку між подією, що стала підставою для його проведення і неправомірними діями військовослужбовця. Ті ж самі обставини наводяться в оскаржуваному наказі.

Щодо порушення позивачем розпорядженням військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 02.02.217 №97/ВКП про порядок надання медичної допомоги військовослужбовцям обласного та районних (міських) військових комісаріатів області, який регламентує, що: 1) у разі наявності у військовослужбовців захворювання, яке потребує планової (неекстренної) госпіталізації, останні особисто звертаються за медичною допомогою до лікарського складу ОВК, після чого їм в разі необхідності лікарями військкомату за підписом військового комісара ОВК видається направлення у гарнізонний військовий госпіталь; 2) у разі ж виявлення у військовослужбовців Р(М)ВК (окрім Луцького ОМВК) гострого захворювання останні звертаються за первинною медичною допомогою в лікувальні заклади районів (міст) області за місцем проживання. При необхідності лікарями-спеціалістами даних лікувальних закладів надається довідка про стан здоров`я військовослужбовця та потребу в його амбулаторному (стаціонарному) лікуванні. У разі потреби в амбулаторному лікуванні в домашніх умовах з метою запобігання ускладнень хвороби та скорочення термінів лікування особового складу довідки про стан здоров`я засобами електронного зв`язку надсилаються на адрес військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (через відділ комплектування та призову) для розгляду та прийняття рішення. Військовослужбовцям Р(М)ВК, які підлягають амбулаторному лікуванню в домашніх умовах, лікарями обласного військового комісаріату надається довідка про звільнення від службових обов`язків на визначений термін (3-6 днів) та засобами електронного зв`язку надсилається у відповідний Р(М)ВК. При захворюванні військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 останні звертаються за медичною допомогою безпосередньо до лікарів ІНФОРМАЦІЯ_4 . Військовим комісарам Р(М)ВК в разі захворювання надається довідка про звільнення від службових обов`язків на визначений термін лікарським складом ОВК після надання останнім на ім`я обласного військового комісара рапорту про захворювання.

Судом встановлено, що позивач 05.11.2018, користаючись правилами, визначеними у пункті 2 наведеного вище порядку, звернувся до Володимир-Волинського територіального медичного об`єднання, де отримав довідку про стан здоров`я та рекомендацію лікаря у потребі стаціонарного лікування, після чого 07.11.2018 рапортував перед керівництвом про вибуття до військового госпіталю для лікування. За відсутністю 07.11.2018 місць, був госпіталізований лише 13.11.2018, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №3185.

Таким чином, дії позивача не суперечили порядку надання медичної допомоги військовослужбовцям, визначеного у розпорядженні військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 02.02.217 №97/ВКП.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено, що позивач 07.11.2018 проводив час на власний розсуд, чим порушив розпорядок дня.

Отже, проаналізувавши встановлені обставини справи у їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, на що не звернув увагу суд першої інстанції, відмовляючи в позові, що відповідач при притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності шляхом прийняття спірного наказу № 92-од від 26.11.2018, діяв без урахування всіх обставин справи, що мають значення для прийняття рішення та не на підставі і у спосіб, що визначені законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (ч. 2 ст. 2 КАС України), що свідчить про протиправність останнього та необхідність його скасування, а відповідно задоволення позовних вимог в цій частині.

При цьому, що стосується позовної вимоги позивача про зобов`язання зробити запис у службовій картці про скасування наказу №92-огд від 26.11.2018, то суд апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для її задоволення з огляду на те, що належним способом захисту прав позивача, який забезпечує повне їх відновлення, є визнання протиправним та скасування наказу військового комісара Володимир-Волинського ОРВК № 92-од від 26.11.2018 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани

Відповідно до приписів статей 12, 257, 262 КАС України, враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даної справи, суд першої інстанції дійшов висновку про розгляд адміністративної справи в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін. При тому суд не врахував, що вирішення питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження повинно здійснюватися з урахуванням вимог статті 260 КАС України, чим допустив порушення норм матеріального права.

Відповідно до ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову, не дав належної оцінки спірним правовідносинам, його висновки, викладенні у рішенні суду, не відповідають обставинам справи та свідчать про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що є підставою, визначеною ст.317 КАС України для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги є суттєвими та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, скасувавши рішення суду та прийнявши постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають розподілу за їх відсутністю.

Керуючись статтями 243, 268, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року у справі № 140/2478/18 та прийняти постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 92-од від 26.11.2018 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 15.04.2019.