Справа № 160/338/19
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

15 квітня 2019 року Справа № 160/338/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання - Воробйовій П.В.
представника відповідача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії по заробітній платі протиправною; зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії по заробітній платі, з урахуванням довідок про заробітну плату виданих відповідним структурним підрозділом, -
14 січня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії по заробітній платі протиправною; зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії по заробітній платі, з урахуванням довідок про заробітну плату, виданих відповідним структурним підрозділом.
Позовні вимоги обгрунтовано наступним.
Позивач знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах, яка була призначена за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.08.2018 року. Право на пенсію отмав у відповідності до ст.114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне стархування»
07 листопада 2018 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про перерахунок пенсії за віком по заробітній платі відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне стархування».
Листом від 14.11.2018 року №76/03/22-19, Відповідач повідомив про відмову у перерахунку пенсії по заробітній платі.
На підставі зазначеного вище, та з урахуванням відповідних норм чинного законодавства, що регулюють правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України, позивач вважає протирпавними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, та такими, що порушують його законні права.
Призначено справу до розгляду у порядку підготовчого провадження в судовому засіданні на 28 січня 2019 року.
В судове засідання сторони не зявились. Відомості про вручення судової повістки сторонам в матеріалах справи наявні, причини неявки не відомі.
Суд ухвалив відкласти розгляд справи до 13.02.2019 до 10 год. 00 хв.
08.02.2019 від Відповідача надійшов відзив на позовну в якому він проти позову заперечує та просить в позові видмовити з наступних підстав, Позивачем до пенсійного фонду надані довідки про заробітну плату видані невизнаною ДНР. Відповідно до постанови КМУ від 07.11.2014 №595 з 01.12.2014 року на непідконтрольних територіях Донецької обалсті та Луганської областей, органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. З цих підстав перевірити суму заробітної плати Позивача зазначену у довідках не має можливості.
13.02.2019 Позивач та представник відповідача, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, до суду не з'явились.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_2 є внутрішньо перемішеною особою із зареєстрованим місцем фактичного проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 вул Верстатобудівників буд.2 кв.56 Вказане підтверджується довідкою від 24.10.2016 року № НОМЕР_1.
Суд зазначає, що ОСОБА_2 працював на ДП «Артемвугілля» з лютого 1991 року по листопад 2014 року, що підтверджується копією трудової книжки позивача, із зазначенням відповідних періодів тощо.
Відповідно до записів в трудовій книжці ОСОБА_2 Володимировича БТ ІІ №3875080 судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що в травні місяці 1987 р. ОСОБА_2 прийнятий учнем горноробочого з повним робочим днем; в липня місяці 1987 р. звільнений по закінченню роботи студентом; в січні місяці 1988 р. прийнятий горничим майстром з повним робочим днем; 20.04.1988 р. звільнений у звязку із закінченням практики; 18.06.1988 р.- прийнятий гірничим майстром з повним робочим днем; 19.06.1988 р. звільнений згідно з п.3 ст.36 (призов до Радянської армії); 01.09.1988 р. - прийнятий гірничим майстром з повним робочим днем; 27.11.1988 р. звільнений у звязку з виходом до Радянської армії; 09.12.1988 р. служба у рядах Радянської армії; 14.01.1991 р. прийнятий учнем гірноробочого очисного забою підземним з повним робочим днем у шахті; 23.01.1991 р. переведеним на гірноробочого очисного забою підземним з повним робочим днем у шахті; 12.02.1995 р. звільнений відповідно до ст.38 КЗпП України; 10.10.1995 р. прийнятий гірноробочим очисного забою з повним робочим днем в шахті; 20.11.1995 р. переведений гірничим майстром підземних робіт з повним робочим днем під землею; 18.03.1998 р. звільнений відповідно до ст.38 КЗпП України за власним бажанням; 18.11.1999 р. прийнятий підземним гірноробочим очисного забоя; 02.12.1999 р. переведений підземним гірничим майстром; 23.03.2000 р. переведений підземним учнем гірноробочого; 20.03.2000 р. переведений підземним гірноробочим; 30.05.2000 р. звільнений за власним бажанням; 18.09.2000 р. прийнятий вантажником цемента; 25.05.2001 р звільнений за власним бажанням; 21.08.2001 р. прийнятий промивальником; 30.06.2002 р. звільнений відповідно до п.2 ст.36 КЗпП; в липні місяці 2003 р. прийнятий гірноробочим; в серпня місяці 2003 р. звільнений за власним бажанням; в листопаді місяці 2004 р. прийнятий гороноробочим підземним 2 розряду з повним обочим днем в шахті; 25.08.2003 р. прийнятий підземним гірноробочим з з повним обочим днем в шахті; 23.07.2007 р. звільнений за власним бажанням; 29.11.2007 р. прийнятий гірноробочим підземних робіт 2 розріду з повним робочим днем; 08.12.2014 р. звільнений відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України; 21.02.2015 р. розпочата допомога відповідно до ст.22 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»; 19.07.2015 р. припинено виплати допомоги по безробіттю; 20.07.2015 р. прийнятий гірничим підземним 2 розряду з повним обочим днем в шахті; 20.11.2015 р. переведений гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем під землею на дільниці КТ-1.
Відповідно до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_2, копія якої міститься в матеріалах справи, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що з 04.05.207 р. позивач - ОСОБА_2, перебуває на обліку в ПФ України та отримує пільгову пенсію за віком, відповідно до ЗУ «По загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
З матеріалів пенсійної справи ОСОБА_2, судом встановлено, що розмір пенсії за віком, розрахований із застосуванням середньої заробітної плати працівників зайнятих у галузях економіки України за 2014, 2015 та 2016 рр., складає у розмірі 4248,37 грн.; 131,20 грн. доплата за понаднормовий стаж (10 років); 1123,23 грн. доплата до пенсії по ЗУ «Про підвищення предстижності шахтарської праці». Загальний розмір пенсії на 01.10.2018 р. складає 5502,80 грн.
07.11.2018 р. озивачем була подана заява про перерахунок пенсії за віком по заробітній платі відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне стархування».
В матеріалах справи наявний відзив відповідача на позовну заяву від 04.02.2019 р. вх.№3628/19, відповідно до якогозазначено, що управлінням не проведено перерахунок пенсії за віком по заробітній платій , так як первинні документи ДП «Артемвугілля» знаходяться на території, тимчасово непідконтрольній Україні, та провести перевірку пільгових довідок не виявляється можливим.
Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з положеннями ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.
Відповідно до ст.ст. 21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 8 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно з ч. 1 ст. 114 Закону № 1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону №1058, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуруються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
Згідно п.2 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовам праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788).
Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону № 1788 працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788 та ч. 1ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.
Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для пільгового стажу є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.
Підтвердженням (доказом), що позивач, у вищезазначені періоди (які не зараховані позивачу до пільгового стажу) працював повний робочий день на підземних роботах - є записи в його трудовій книжці.
Водночас, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.
Суд звертає увагу, що у трудовій книжці позивача чітко зазначено, що він у спірні періоди працював на посадах, які передбачено Списком № 1.
Отже, судом встановлено, що трудова книжка позивача оформлена належним чином, всі записи засвідчені належним чином, а тому вимога відповідача про надання додаткових довідок не відповідає вимогам законодавства.
Водночас, суд звертає увагу, що здійснення перевірки довідок, виданих пенсійним фондом здійснюється лише у разі відсутності записів у трудовій книжці. Натомість, періоди роботи належним чином зафіксовані у трудовій книжці позивача.
Як передбачено ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не проведенно перерахунок пенсії по заробітній платі через неможливість проведення перевірки довідок, виданих ДП «Артемвугілля».
Суд зазначає, що вказані періоди підтверджуються записами у трудовій книжці, а тому зарахування має бути саме вказаних періодів на підставі записів у трудовій книжці, що має наслудком визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області, яка виразилась саме в не проведенні перерахунку пенсії по заробітній платі позивача.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов'язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16 вересня 1996 року, відповідно до якого, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Кечко проти України" (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.
Суд зауважує, що зазначена позиція кореспондується позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Верховного Суду від 03.04.2018 р. у справі №175/1665/17 (адміністративне провадження №К/9901/9550/18).
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. ст.8, 9 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 4 ст. 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд прийшов до висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.
Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.
Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.
Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України та надаючи оцінку доводам сторін, як викладених в заявленій позовній заяві, так і у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.
Право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, гарантоване ст. 46 Конституції України, є непорушним.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом відповідності до наведеної вище норми Основного закону.
При цьому, надаючи оцінку доводам відповідача щодо, як зазначає останній, відсутності законних підстав в проведенні перерахунку пенсії по заробітній платі позивачу ОСОБА_2, у звязку з тим, що архівнний відділ структурного підрозділу управління матеріально-технічного постачання та допоміжних виробництв та ДП «Артемвугілля» СП «шахта ім. М.І. Калініна» зареєстровані на непідконтрольній території, тому не має законних підств для перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати з лютого 1991 по січень 1995 р., з листопада 1995 р. по лютий 1998 р., з листопада 2007 р. по грудень 2011 р., з січня 2012 р. по листопад 2014 р., згідно ч.4 ст.42 Закону №1058, суд зазначає наступне.
Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відтак, відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також зважаючи на п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що в трудовій книжці позивача- Батарона ОСОБА_2 Володимировича БТ ІІ № 3875080 здійснено відповідні записи щодо періодів роботи останнього, а саме: з лютого 1991 по січень 1995 р., з листопада 1995 р. по лютий 1998 р., з листопада 2007 р. по грудень 2011 р., з січня 2012 р. по листопад 2014 р.
Відтак, доводи відповідача щодо відсутності законних підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_2 спростовуються відомостями, які містяться в матеріалах справи, а саме: записами наявними в трудовій книжці ОСОБА_2 Володимировича БТ ІІ № 3875080, та довідками про заробітну плату, а саме: №1278 за період з лютого 1991 р. по січень 1995 р.; №179 за період з листопада 1995 р. по лютий 1998 р. від 16.10.2017 р., видані архівним відділом структурного підрозділу управління матеріально-технічного постачання та допоміжних виробництв в м.Горлівка, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України; №1/9-1119 за період з січня 2012 р. по листопад 2014 р. від 30.06.2017 р., які видані державним підприємством «Артемвугілля» СП «Шахта» ОСОБА_3» м.Горлівка, яке знаходитться на тимчасово окупованій території.
На підставі викладеного вище, суд вважає за необхідне позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії по заробітній платі протиправною; зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії по заробітній платі, з урахуванням довідок про заробітну плату виданих відповідним структурним підрозділом задовольнити.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи задоволення позовної заяви ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії по заробітній платі протиправною; зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії по заробітній платі, з урахуванням довідок про заробітну плату виданих відповідним структурним підрозділом, суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області, а саме, судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн., 40 коп.).
Керуючись ст.ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії по заробітній платі протиправною; зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії по заробітній платі, з урахуванням довідок про заробітну плату виданих відповідним структурним підрозділом задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії по заробітній платі відповідно до заяви про перерахунок пенсії по заробітній платі від 07.11.2018 року.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії по заробітній платі, з урахуванням довідок про заробітну плату виданих відповідним структурним підрозділом «Управління матеріально технічного постачання та допоміжних виробництв» Державним підприємством «Артемвугілля» Міністерства вугілл та енергетики Донецької народної Республіки №1278 від 16.10.2017 року за період з лютого 1991 р. по січень 1995 р., №1279 від 16.10.2017 за період з листопада 1995 р. по лютий 1998 р. та довідок виданих стркутурним підрозділом «Шахта ім. М.І.Калініна» Державного підприємства «Артемвугілля» Міністерства вугілл та енергетики Донецької народної Республіки №1/9-1118 від 30.06.2017 р. за період з листопада 2007 року по грудень 2011 року, «1/9-1119 від 30.06.2017 року період з січня 2012 р. по листопад 2014 року відповідно до заяви про перерахунок пенсії по заробітній платі від 07.11.2018 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_4