Справа № 757/34557/18
Суддя: Оксюта Т. Г.
Дата ухвалення: 2019-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/118/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Інспектора ВОДР Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Циби Михайла Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив визнати дії інспектора відділу організації дорожнього руху Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП Циби М.В. щодо складання постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК №791397 від 05.07.2018 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1020,00 грн. за порушення ч. 1 ст. 140 КУпАП та скасувати зазначену постанову, а провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.07.2018 року інспектором ВОДР Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Циба М.В. було винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №791397, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 141 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1020,00 грн.

У вказаній постанові зазначено, що 05.07.2018 року о 09.50 год. в м. Києві по вул. Кирилівська-вул Веденська ОСОБА_1 працюючи на посаді начальника відділу комунальної корпорації «Київавтодор» допустив порушення правил норм та стандартів щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме не вжив заходів щодо своєчасного поновлення дорожнього руху 1.14.2, 1.12, 1.1, чим порушив п. 1.5 ПДР, ЛТСУ 2587-10.

Вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки інспектор при її винесені не керувався жодним допустимим доказом, який би підтверджував його вину.

Зі змісту постанови незрозуміло що порушено, оскільки в правилах дорожнього руху відсутнє таке поняття як «поновлення дорожнього руху 1.14.2, 1.12, 1.1», а також «ДТСУ 2587-10» не існує взагалі.

Також, при винесені постанови інспектором не було ознайомлено позивача з правами, визначеними ст.. 268 КУпАП.

Крім того, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не є ні працівником, ні керівником жодної з комунальних дорожньо-експлуатаційних організацій м. Києва, а тому не може бути визнаним винним у правопорушенні, визначеному ч. 1 ст. 140 КУпАП.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 17.07.2018 року справу передано за підсудністю до Солом'янського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 07.11.2018 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 04.12.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Від представника відповідача Департаменту патрульної поліції в установлений ухвалою строк надійшов відзив на позовну заяву в якому він заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що Київська міська рада уповноважила КК «Київавтодор» здійснювати утримання та ремонт автомобільних шляхів та шляхово-транспортних споруд на них, а тому саме КК «Київавтодор» відповідає за поновлення або зміни дорожньої розмітки, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні позову.

Від позивача надійшла відповідь на відзив в якій він зазначив, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2018 року встановлено, що на начальника відділу по утриманню автошляхів та споруд на них не покладено обов'язків усунення недоліків вулично-шляхової мережі в частині нанесення дорожньої розмітки, у зв'язку з чим він не несе відповідальність за порушення зазначене у постанові від 05.07.2018 року.

На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити.

Від відповідача Інспектора ВОДР Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Циби М.В. у встановлений ухвалою строк відзив не надійшов.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 05.07.2018 року інспектором ВОДР УПП у м. Києві ДПП Цибою М.В. відносно позивача ОСОБА_1 винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №781397.

З вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 05.07.2018 року о 09.50 год. в м. Києві по вул. Кирилівська - вул. Веденська працюючи на посаді начальника відділу комунальної корпорації «Київавтодор» допустив порушення правил норм та стандартів щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме, не вжив заходів щодо своєчасного поновлення дорожнього руху 1.14.2, 1.12, 1.1, чим порушив п. 1.5 ПДР, ДСТУ 2587-10.

На позивача вказаною постановою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1020,00 грн.

Суд вважає, що вказана постанова підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 17.10.2002 року №17-рп/2002 визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Відповідно до п. 2 листа Міністерства юстиції України від 26.12.2008 року №758-0-2-08-19 «Щодо практики застосування норм права у випадках колізії» у разі суперечності між актами, прийнятими різними за місцем в ієрархічній структурі органами - вищестоящим органом, як такий, що має більшу юридичну силу.

Аналогічна позиція міститься у п. 1 листа Міністерства юстиції України від 30.01.2009 року №Н-35267-18 «Щодо порядку застосування нормативно-правових актів у разі існування неузгодженості між підзаконними актами», відповідно до якого у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що власники доріг (балансоутримувачі), вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

При виконанні робіт по ремонту і утриманню автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів дорожньо-експлуатаційні організації у першочерговому порядку повинні здійснювати заходи щодо безпеки дорожнього руху на основі обліку і аналізу дорожньо-транспортних пригод, результатів обстежень і огляду автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, і передусім на аварійних і небезпечних ділянках та у місцях концентрації дорожньо-транспортних пригод.

Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або органи, уповноважені ними здійснювати експлуатаційне утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мають право вимагати від користувачів дотримання чинних законодавчих і нормативних актів стосовно дорожнього руху, правил ремонту і утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування дорогами і дорожніми спорудами та їх охорони.

Поряд із цим, відповідно до п. 2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 року №198, ремонт і утримання дорожніх об'єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору, а тих, що перебувають у комунальній власності, - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями.

У розумінні норм чинного законодавства України, комунальна корпорація «Київавтодор» не є дорожньо-експлуатаційною організацією, не є балансоутримувачем шляхів та шляхово-ремонтних споруд, а лише виступає замовником робіт з їх будівництва, реконструкції та капітальних ремонтів.

Зазначене підтверджується п. 2.2 статуту корпорації, згідно з яким, корпорація є виробничо-господарським комплексом, а не дорожньо-експлуатаційною організацією.

В п. 2.3 статуту корпорації визначено, що предметом її діяльності є експлуатація, утримання, капітальний та поточний ремонт міських шляхів, мостів, шляхопроводів, підземних та наземних переходів, вуличної закритої зливної каналізації, відкритих русел малих рік, каналів, струмків та громадських туалетів в межах червоних ліній вулиць, переданих в установленому законом порядку підприємствам, що входять до складу корпорації.

Корпорація, як юридична особа не має на своєму балансі об'єктів транспортної інфраструктури.

Водночас, підприємства, які входять до складу корпорації є окремими юридичними особами, які самостійно здійснюють свою господарську діяльність та несуть визначену законодавством відповідальність.

Таким чином, на жодну із посадових осіб корпорації не покладено обов'язки щодо усунення порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, оскільки юридичну силі має Закон та Постанова, а не ДСТУ, Правила благоустрою міста Києва, затверджені рішенням КМР від 25.12.2008 року №1051/1051, висновки відповідача стосовно того, що корпорація уповноважена здійснювати утримання і ремонт автомобільних шляхів, а позивач є особою на яку покладено обов'язки щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, в частині своєчасного поновлення дорожньої розмітки є хибними, та суперечать нормам чинного законодавства України.

Крім того, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2018 року у справі №640/18672/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, Старшого інспектора ВОДР УПП в м. Києві ДПП Бабаєва П.П. про визнання протиправними дії, скасування вимоги (припису) встановлено, що з посадової інструкції начальника відділу по утриманню автошляхів та споруд на них вбачається, що на нього не покладено обов'язків усунення недоліків вулично-шляхової мережі в частині не нанесення дорожньої розмітки.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Статтею ст. 251 КпАП України передбачено, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що висновки Інспектора ВОДР Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Циби М.В. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП є необґрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства.

Щодо надання представником відповідача Департаменту патрульної поліції фотознімків як підтвердження вини позивача, то їх суд не приймає до уваги, оскільки на них наявна дорожня розмітка 1.14.1 - нерегульований пішохідний перехід, що передбачено Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність визнання дій інспектора протиправними та скасування постанови серії НК №791397 від 05.07.2018 року винесеної інспектором ВОДР Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Цибою М.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП, а провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 122, 251, 268, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 2, 3, 5, 47, 49, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 192, 193, 194, 199, 202, 203, 204, 205, 211, 224, 225, 227, 229, 241, 242, 243, 244, 246, 250, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати дії Інспектора ВОДР Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Циби Михайла Васильовича щодо складання постанови серії НК №791397 від 05.07.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 140 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1020,00 грн. - протиправними.

Скасувати постанову серії НК №791397 від 05.07.2018 року винесену Інспектором ВОДР Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Цибою Михайлом Васильовичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 140 КУпАП в розмірі 1020,00 гривень та провадження у справі закрити, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя