Справа № 1340/5869/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2820/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Заверухи О.Б.

за участі секретаря судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року (суддя Костецький Н.В., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 05.12.2018 звернувся до суду з позовом до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, у якому просив: визнати протиправним дії начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо неприйняття висновку про виплату позивачу одноразової грошової допомоги та рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченого пунктом 13 «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобовязаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі Порядок №975); визнати протиправною відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, встановлення інвалідності II групи пов'язану із захистом Батьківщини; визнати пропуск дворічного терміну, з моменту первинного встановлення підстав для виплати грошової допомоги поважним, яке відбулось з незалежних від ОСОБА_1 причин; зобов'язати Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України відповідно до вимог підпункту «б» частини першої статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII), провести доплату до раніше виплаченої суми грошової допомоги, як інваліду війни та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як особі, інвалідність якої встановлено внаслідок захворювання пов'язаного із захистом Батьківщини із розрахунку 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи. В обґрунтування позовних вимог вказує, що у 2015 році йому встановлена інвалідність внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби та виплачена одноразова грошова допомога. Однак, у зв'язку з тим, що позивач не був згідний із рішенням ВЛК госпіталю у м. Львові, щодо причинно-наслідкових зв'язків виявлених хвороб, він звернувся із заявою у Центральну військово-лікарську комісію Державної прикордонної служби України. Заява розглянута позитивно і відповідним рішенням ЦВЛК ДПСУ від 24.10.2017 Постанову ВЛК КГ м. Львів ДПС України від 17.03.2015 №237/880 в частині причинного звязку відмінено. Як наслідок, 12.07.2018 на підставі ОСОБА_2 з протоколу ЦВЛК ДПСУ, 3-ою обласною МСЕК Львівського центру медико-соціальних експертиз позивачу було встановлено II групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов'язаного із захистом Батьківщини. Відтак, 08.08.2018 позивач звернувся до начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби Україниіз заявою про перерахунок та доплату до раніше виплаченої суми грошової допомоги, до якої додав повний перелік документів, визначений чинним законодавством України, зазначивши при цьому, що пропущення дворічного терміну з моменту первинного встановлення підстав для виплати грошової допомоги відбулось з незалежних від нього причин. Проте, начальник Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України листом від 28.08.2018 №11/м-127 відмовив позивачу у здійсненні перерахунку одноразової грошової допомоги, посилаючись на те, що встановлення іншої причини інвалідності відбулось в термін понад два роки. При цьому, позивач наголошує, що висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги та рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги уповноваженим органом не приймався, що суперечить встановленому чинним законодавством порядку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року у справі №1340/5869/18 заявлений позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, викладену у листі від 28.08.2018 №11-М-127 у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, встановлення інвалідності II групи пов'язану із захистом Батьківщини. Визнано протиправним дії начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо неприйняття висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. Зобовязано Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України скласти висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов'язаної з захистом Батьківщини, відповідно до вимог Постанови №975 та направити його на розгляд розпорядникові бюджетних коштів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову в цій частині відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Крім цього, зазначає, що задовольняючи позовні вимоги в частині зобовязання відповідача скласти висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги суд першої інстанції втрутився в дискреційні повноваження субєкта владних повноважень.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки, відповідного висновку відповідач по суті заяви позивача не приймав, відтак така у встановленому законодавством порядку та строки не розглянута, з огляду на що позовна вимога про визнання протиправним дій начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо неприйняття висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги, підлягає задоволенню. Разом з тим, оскільки розпорядником бюджетних коштів є адміністрація Державної прикордонної служби України, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України провести доплату до раніше виплаченої суми грошової допомоги, як інваліду війни та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як особі, інвалідність якої встановлено внаслідок захворювання пов'язаного із захистом батьківщини із розрахунку 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 у період з 01.09.2014 по 22.11.2015 проходив службу у Державній прикордонній службі України за призовом по мобілізації.

Наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 09.11.2015 №480-ос підполковника ОСОБА_1 офіцера відділу організації інформаційно-аналітичного забезпечення оперативно-розшукової діяльності та кримінального аналізу Західного регіонального управління (І категорії), звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоровя) пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону №2011-XII з 22.11.2015.

В період часу з 20.09.2014 по 21.02.2015, з 06.03.2014 по 21.03.2015, з 28.04.2015 по 15.05.2015, позивач безпосередньо брав участь у проведенні антитерористичної операції в районі сектору «С». 10.12.2015 3 обласною МСЕК ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності у звязку із захворюванням, пов'язаним з проходженням військової служби.

Адміністрацією Державної прикордонної служби України 25.01.2016 прийнято рішення №420 щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 124020 грн, яка перерахована ОСОБА_1 12.02.2016 згідно платіжного доручення №40.

Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військової лікарської-комісії від 24.10.2017 №45 встановлено причинний зв'язок захворювання ОСОБА_1, яке пов'язане з захистом Батьківщини; відмінено постанову ВЛК КГ м. Львова ДПС України від 17.03.2015 №237/880 в частині причинного зв'язку захворювання.

22.07.2018 3 обласною МСЕК ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності, пов'язану з захистом Батьківщини.

ОСОБА_1 08.08.2018 звернувся із заявою до начальника Західного регіонального Управління Державної прикордонної служби України про перерахунок та доплату до раніше виплаченої суми грошової допомоги, як інваліду війни.

Листом західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 28.08.2018 №11-М-127 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки між первинним встановленням інвалідності та повторним оглядом, у тому числі зміни причинного зв'язку захворювання, сплинуло понад два роки.

Не погодившись із відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон №2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) останній поширюється зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті.

Частиною першою статті 16 цього ж Закону визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Таким чином, одноразова грошова допомога є компенсаційним механізмом соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (частина девята статті 16-3 Закону №2011-XII).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено «Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобовязаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Відповідно до пункту 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов'язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв'язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов'язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Пунктом 12 Порядку № 975 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов'язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов'язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

З матеріалів справи видно, що заяву щодо перерахунку і виплати одноразової грошової допомоги позивачем подано до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України. Разом з тим, заява позивача щодо вирішення питання про надання йому одноразової грошової допомоги по суті не розглядалась, висновок не складався, рішення з питання призначення позивачу одноразової грошової допомоги уповноваженим на те органом не приймалося.

У розумінні КАС України бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Поряд з цим, бездіяльність суб'єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

Відповідач, листом від 28.08.2017 №11/М-127 повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для здійснення перерахунку одноразової грошової допомоги, оскільки між первинним встановленням інвалідності та повторним оглядом, у тому числі зміни причинного зв'язку захворювання, сплинуло понад два роки.

Проте, згідно вищенаведених приписів чинного законодавства, які регулюють порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, відповідач був зобов'язаний скласти відповідний висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги за заявою позивача та доданими до неї документами у встановленому порядку та направити його розпорядникові бюджетних коштів, який у свою чергу приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. Разом з тим, спосіб, у який Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України розглянуло заяву та документи про виплату позивачу одноразової грошової допомоги Порядком № 975 не передбачений, а тому є протиправним.

Так, як відповідного висновку відповідач по суті заяви не приймав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заява позивача щодо перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності у встановлений законодавством порядок та строки не розглянута, відтак, позовна вимога про визнання протиправним дій начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо неприйняття висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги, підлягає задоволенню.

У поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає, що задовольняючи позовні вимоги в частині зобовязання відповідача скласти висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги суд першої інстанції втрутився в дискреційні повноваження субєкта владних повноважень. Такі доводи апелянта є безпідставними, оскільки відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. При цьому, при встановленні порушення права позивача у спірних правовідносинах суд має вирішити питання про відновлення такого права, а тому, з огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для прийняття рішення про зобовязання відповідача скласти висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачу, у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов'язаної з захистом Батьківщини, відповідно до вимог Порядку №975 та направити його на розгляд розпорядникові бюджетних коштів, оскільки відповідачем вчинено протиправну бездіяльність з цього приводу.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

В іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини пятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повне судове рішення складено 18 квітня 2019 року.