Справа № 1340/4206/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/287/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - ОСОБА_1;

від відповідача - Колеснік І.С.;

від третьої особи - Тайстра В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.11.2018р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл., третя особа без самостійних вимог на предмет спору Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції України, про визнання дій протиправними, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Гулкевич І.З., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 10 год. 33 хв. 19.11.2018р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 22.11.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

17.09.2018р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Львівській обл. № 3771/Г-20/07.05-06 від 05.09.2018р. щодо відмови в призначенні йому пенсії з врахуванням вислуги років, що становить 26 років 03 місяці 09 днів; зобов'язати пенсійний орган провести перерахунок призначеної йому пенсії з врахуванням вислуги років, що становить 26 років 03 місяці 09 днів, починаючи з дати призначення пенсії 25.10.2017р., в розмірі 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України у Львівській обл. на його користь сплачений судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с.3-7).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.11.2018р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. щодо відмови в призначенні пенсії з врахуванням вислуги років, що становить 26 років 03 місяці 09 днів (№ 3771/Г-20/07.05-06 від 05.09.2018р.); зобов'язано пенсійний орган провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії з врахуванням вислуги років, що становить 26 років 03 місяці 09 днів, починаючи з дати призначення пенсії 25.10.2017р., в розмірі 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення; стягнуто на користь ОСОБА_1 з відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. (а.с.131-133).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України у Львівській обл., який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.138-145).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що позивачем пропущений передбачений ст.122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду із розглядуваним позовом.

Окрім цього, заявлений позов вважає безпідставним, оскільки пенсія за вислугу років призначається за наявності у військовослужбовця на день звільнення зі служби відповідної вислуги років, яка обчислюється в календарному обчисленні (а не пільговому, як помилково зазначає позивач).

Підтвердженням наведеного слугують приписи п.«а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, згідно розрахунку, складеного Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції України, вислуга позивача в календарному обчисленні складає 20 років 01 місяць 04 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

Отже, оскільки на день звільнення позивача зі служби (24.10.2017р.) в останнього не було достатньої календарної вислуги років, тому правових підстав для призначення спірної пенсії із врахуванням вислуги років в пільговому обчисленні не було.

Також позивачем подано заяву про переведення на інший вид пенсії без дотримання установленого порядку; заява ОСОБА_1 від 07.08.2018р. про призначення пенсії за вислугу років розглянута апелянтом в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», при цьому скерована відповідь не породжує певних юридичних наслідків, а має лише інформаційний характер.

Позивачем ОСОБА_1 скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.169-175).

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення позивача та думку представника третьої особи, який покладає вирішення спору на розсуд суду, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач з 30.03.1999р. проходив службу у Державній кримінально-виконавчій службі України безперервно до дня свого звільнення у запас, а саме до 24.10.2017р. (а.с.15 і на звороті).

Наказом Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції № 90 о/с від 24.10.2017р. підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1, старшого інспектора Сихівського районного сектору Львівського міського відділу з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, звільнено відповідно до п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу); на момент звільнення вислуга років позивача склала 20 років 01 місяць 04 дні у календарному обчисленні (а.с.13).

Згідно з випискою з акту огляду МСЕК позивача визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання пов'язаного з виконанням службових обов'язків (а.с.12).

На підставі заяви позивача від 20.11.2017р. про призначення пенсії по інвалідності та наданих уповноваженим органом Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції документів, позивачу з 25.10.2017р. призначена і виплачується пенсія по інвалідності в розмірі 53 % відповідних сум грошового забезпечення згідно п.«б» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач перебуває на обліку в Управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФ України у Львівській обл.

06.08.2018р. начальником Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції наказом № 53/ОС-18 внесено зміни до наказу № 90 о/с від 24.10.2017р. в частині підтвердження вислуги років позивача на день звільнення у пільговому обчисленні: вислуга років на день звільнення становить у календарному обчисленні 20 років 01 місяць 04 дні, у пільговому обчисленні 26 років 03 місяці 09 днів. (а.с.16).

07.08.2018р. позивач звернувся до відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та призначити йому пенсію із врахуванням його вислуги років в пільговому обчисленні на день звільнення з служби (а.с.17).

Згідно відповіді ГУ ПФ України у Львівській обл. № Г-20/07.05-06 від 05.09.2018р. правові підстави для задоволення поданої заяви є відсутніми, оскільки на день звільнення з військової служби у позивача не було календарної вислуги років, необхідної для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (більше 23 календарних роки та 6 місяців), при цьому врахування для призначення пенсії вислуги років у пільговому обчисленні не відповідає вимогам закону (а.с.18 і на звороті).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що ч.4 ст.23 Закону України № 2713-IV від 23.06.2005р. «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» передбачено, що особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що правовою підставою для набуття особою, яка проходила службу, зокрема в органах Державної кримінально-виконавчої служби, права на призначення пенсії за вислугою років є наявність в неї відповідного стажу роботи, набутого у відповідності до норм законодавства, регулюючих засади трудової діяльності зазначеної категорії осіб та їх соціального забезпечення.

При цьому, законодавством регламентовано пільгове обчислення стажу осіб, які проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби, що є гарантією їх соціальних прав на пільгове пенсійне забезпечення.

Водночас, жодною нормою чинного законодавства не передбачено обмежень щодо зарахування вислуги років вказаної категорії осіб у пільговому обчисленні до стажу, який надає право на призначення пенсії за вислугу років.

В силу положень ст.17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється КМ України.

Відповідно до пп.«г» п.3 постанови КМ України № 393 від 17.07.1992р. «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» до вислуги років для призначення пенсій зараховується на пільгових умовах, зокрема, час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.

З аналізу положень наведеного Порядку випливає, що пільгова вислуга враховується саме при призначенні пенсій згідно з п.«а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», а не під час визначення розміру такої пенсії.

Водночас, суд наголосив, що не встановлено набуття права на пенсію за вислугою років від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги, як і не встановлено виключень того, що роки вислуги в пільговому обрахуванні не можуть зараховуватись до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії, тому суд не прийняв до уваги доводи відповідача про те, що для призначення пенсії враховується лише календарна вислуга років, оскільки такі покликання не ґрунтуються на вимогах закону та суперечить положенням ч.4 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Частиною другою ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.«а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Одночасно ст.17 цього Закону визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.

Згідно з частиною другої цієї статті до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Виходячи з наведеного, в Законі України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 23 років 6 місяців вислуги, обчисленої на пільгових умовах; вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 23 років 6 місяців, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Враховуючи приписи чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» календарної вислуги років.

Стосовно покликань ч.4 ст.23 Закону України № 2713-IV від 23.06.2005р. «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» колегія суддів виходить з того, що вказаний Закон не регулює спірні правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців.

Натомість, нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначені умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Конкуренція правових норм полягає у ситуації, коли на врегулювання одного і того ж аспекту суспільних відносин претендують одночасно дві або більше правові норми і, при цьому, вони за своїм змістом не суперечать одна одній.

При конкуренції загальних та спеціальних норм йдеться про суперництво однорівневих правових норм по горизонталі. Спеціальні норми виявляють параметри дії та конкретизують зміст загальноправових положень. Вони приймаються з метою досягнення загальною нормою максимальної ефективності, врахування специфічних суспільних відносин, що нею регулюються.

За таких обставин перевагу у застосуванні слід надати спеціальному акту - Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який безпосередньо регулює відносини пенсійного забезпечення осіб, які перебували на службі у Державній кримінально-виконавчій службі України.

Окрім цього, вирішуючи питання про можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право особам, які проходили службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, на пенсію за вислугою років, колегія суддів виходить із того, що визначальною підставою у цьому випадку є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певних категорій, для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, щомісячного грошового утримання чи інших соціальних виплат.

Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання, зокрема, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

При цьому, Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» не установлює інших видів пенсій (особливих, спеціальних тощо), аніж попередньо вказаний акт.

Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби (п.3 постанови КМ України № 393 від 17.07.1992р. «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей») є похідною від визначальної підстави і повинна пов'язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугою років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугою років належать ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.

У розглядуваному випадку позивач наполягає на призначенні йому пенсії за вислугу років із врахуванням пільгового обчислення вислуги років, при цьому бажає здійснити в такий спосіб перехід з пенсії по інвалідності та пенсію за вислугу років.

Отже, фактично вимоги позивача не торкаються набуття ним спеціального статусу, якого він набув у результаті проходження військової служби, останній не претендує на отримання різних видів пенсій, пов'язаних з набуттям такого статусу, через що правові підстави для застосування пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право особам, які проходили службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, на пенсію за вислугою років, не убачаються.

Частиною другою ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 07.07.1989р. у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» («Soering. United Kingdom») Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини.

У рішенні від 17.10.1986р. у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» («Rees v. United Kingdom») Європейський суд з прав людини зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини.

Згідно рішення від 09.10.1979р. в справі «Ейрі проти Ірландії» («Airey v. Ireland») Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення від 12.10.2004р. у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії» («CASE OF KJARTAN v. ICELAND»).

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що задоволенню не підлягає.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви слід покласти на позивача ОСОБА_1; сума сплаченого ГУ ПФ України у Львівській обл. судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягає.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена в постанові від 22.11.2018р. у справі № 161/4876/17, постанові від 19.09.2018р. у справі № 725/1959/17, постанові від 22.01.2019р. у справі № 295/10742/16-а, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов'язковою під час вирішення наведеного спору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, яке полягає у застосуванні закону, який не підлягає застосуванню до розглядуваних правовідносин, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.11.2018р. скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл., третя особа без самостійних вимог на предмет спору Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції України, про визнання дій протиправним, спонукання до вчинення певних дій, - відмовити.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покласти на позивача ОСОБА_1; сума сплаченого Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській обл. судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягає.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 17.04.2019р.