Справа № 460/331/19
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2019 року м. Рівне №460/331/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Трохимчук А.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 представник ОСОБА_2,

відповідача: представник Голос С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, Управління Держпраці у Рівненській області, про визнання протиправною та скасування постанови відповідача про накладення штрафу уповноваженими особами від 10.01.2019 №РВ640/980/000015/НП. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спірна постанова була прийнята відповідачем підставі акта про неможливість проведення інспекційного відвідування від 21.12.2018 №РВ640/980/НП щодо порушень позивачем законодавства про працю. Із змісту вказаного акта слідує, що 21.12.2018 посадовим особам відповідача не вдалося провести інспекційне відвідування позивача у зв'язку з ненаданням останнім інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування. Разом з тим, позивач вказує, що 21.12.2018 він не спілкувався з посадовими особами відповідача та, відповідно, не міг відмовити їм в наданні інформації або документів, необхідних для проведення відвідування. Тобто, обставини, зафіксовані актом про неможливість проведення інспекційного відвідування від 21.12.2018 №РВ640/980/НП, не відповідають дійсності, у зв'язку з чим такий акт не міг бути підставою для прийняття постанови про накладення штрафу уповноваженими особами від 10.01.2019 №РВ640/980/000015/НП. З наведених підстав, просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовував тим, що наказом Управління Держпраці у Рівненській області від 19.12.2018 №1566 було призначене інспекційне відвідування позивача з питань додержання законодавства про працю у період з 20.12.2018 по 21.12.2018 включно. При спробі проведення інспекційного відвідування позивач не допустив інспекторів праці до проведення інспектування, відмовився отримувати направлення на інспекційне відвідування, а також відмовився надати будь-які пояснення щодо причин недопуску. З огляду на вказане, 21.12.2018 інспектором праці був складений акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування за №РВ640/980/НП. В подальшому, за наслідками розгляду справи про накладення штрафу, на підставі абз.7 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України відповідачем прийнята постанова від 10.01.2019 № РВ640/980/000015/НП, якою на позивача за ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування, накладений штраф у розмірі 372300 грн. Таким чином, відповідач стверджує, що спірна постанова прийнята ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України, є правомірною та скасуванню не підлягає. З огляду на вказане, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач відповідь на відзив до суду не подавав.

14.02.2019 позовна заява надійшла до суду.

Ухвалою суду від 19.02.2019 позовна заява залишалася без руху.

26.02.2019 позивач подав до суду клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 01.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного загального позовного провадження.

19.03.2018 відповідач подав до суду клопотання про залучення свідків.

Ухвалою суду від 25.03.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, в задоволенні клопотання відповідача про залучення свідків відмовлено.

Ухвалою суду від 25.03.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд справи по суті на 08.04.2019.

В судовому засіданні позивач та представник позивача надали пояснення, тотожні викладеним в позовній заяві. Додатково позивач пояснив, що 21.12.2018 у нього відбулася телефонна розмова з особою, яка представилася інспектором праці та повідомила йому про проведення інспекційного відвідування. Під час розмови позивач пояснив інспектору праці, що проживає на відстані понад 70 кілометрів від місця ведення господарської діяльності та не має змоги своєчасно прибути для проведення інспекційного відвідування, у зв'язку з чим останні домовилися зустрітися у місті Костопіль в приміщенні територіального органу ДФС України. Під час зустрічі позивач відмовився підписувати надані йому інспектором праці документи. Також, позивач пояснив інспектору праці, що він дійсно зареєстрований як фізична особа-підприємець, однак господарську діяльність щодо виробництва деревного вугілля фактично здійснює його син та, відповідно, усі документи, ведення яких передбачено законодавством про працю, знаходяться в останнього. Також, позивач повідомив, що наразі його син перебуває у Польщі та завтра має повернутися до України, а тому домовився з інспектором працю, що надасть йому всі необхідні для проведення інспекційного відвідування документи після приїзду сина з-за кордону.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення тотожні викладеним у відзиві та просив відмовити в задоволенні позовної заяви. Крім того, представник відповідача не заперечував обставини зустрічі позивача та інспектора праці в місті Костопіль.

Заслухавши в судовому засіданні учасників справи, дослідивши подані суду письмові докази, суд виходить з наступного.

20.11.2018 до відповідача надійшов лист Маломидської сільської ради Костопільського району Рівненської області від 15.11.2018 №715/02-13 про те, що на території сільської ради здійснюють господарську діяльність фізичні особи-підприємці щодо випалювання деревного вугілля. При цьому, сільська рада повідомила щодо до господарської діяльності такі підприємці найманих працівників без оформлення трудових відносин згідно з вимогами чинного законодавства (а.с.39).

19.12.2018 відповідачем прийнятий наказ №1566 «Про інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1», яким інспекторам праці ОСОБА_4 Та ОСОБА_5 наказано провести з 20.12.2018 по 21.12.2018 включно інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю у позивача (а.с. 37).

На реалізацію вказаного наказу ОСОБА_4 Та ОСОБА_5 видане направлення на інспекційне відвідування від 19.12.2018 №1343-Н/09-27 (а.с.38)

Також, сторонами в судовому засіданні не заперечувалося, що 21.12.2018 у позивача відбулася зустріч з інспектором праці у місті Костопіль, в ході якої позивач відмовився підписувати будь-які документи та повідомив, що фактично господарську діяльність здійснює його син та усі документи знаходяться у нього. Оскільки на момент зустрічі син позивача перебував з-за кордоном, позивач домовився з інспектором праці про надання усіх необхідних для проведення перевірки документів після повернення останнього на Україну.

21.12.2018 інспектором праці ОСОБА_4 складений акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №РВ640/980/НП, за змістом якого 21.12.2018 о 15 год. 15 хв. інспектором праці здійснено спробу проведення інспекційного відвідування позивача. Проте, інспекційне відвідування виявилося неможливо провести у зв'язку з створенням перешкод в діяльності інспектора праці, а саме: не надання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування (а.с.40, 41).

28.12.2018 відповідачем прийнято рішення №РВ/640/980НП щодо розгляду справи про накладення штрафу на позивача на 10.01.2019 о 10 год. 30 хв. (а.с.43).

10.01.2019 відповідачем прийнята постанова за №РВ640/980/000015/НП про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами на позивача у розмірі 372300 грн (а.с.45).

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №877).

Визначення терміну «державний нагляд (контроль)», встановлення видів нагляду (контролю) наведені у ч.1 ст.1 Закону №877, а саме: державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Коло суб'єктів, які здійснюють такий нагляд (контроль) встановлені ст.2 Закону №877, зокрема, ч.ч.4, 5 вказаної статті передбачено, що заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Статтею 5 Закону №877 передбачено, що залежно від ступеня ризику орган державного нагляду (контролю) визначає перелік питань для здійснення планових заходів (далі - перелік питань), що затверджується наказом такого органу.

Уніфіковані форми актів з переліком питань затверджуються органом державного нагляду (контролю) та оприлюднюються на його офіційному веб-сайті протягом п'яти робочих днів з дня затвердження у порядку, визначеному законодавством.

Виключно в межах переліку питань орган державного нагляду (контролю) залежно від цілей заходу та ступеня ризику визначає питання, щодо яких буде здійснюватися державний нагляд (контроль), та зазначає їх у направленні на перевірку.

Також, статтею 6 Закону №877 визначено, що під час проведення позапланового заходу з'ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов'язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Відповідно до ч.5 ст.7 Закону №877, перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб'єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Із аналізу вказаних правових норм слідує, що встановлене законом коло суб'єктів здійснює державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності шляхом планових та позапланових заходів, формами яких є перевірки, ревізії, огляди, обстеження та інші форми, визначені законом. При цьому, перелік питань, щодо яких буде здійснюватися державний нагляд (контроль), зазначається такими суб'єктами у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю) та вручаються керівнику суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) перед початком проведення заходу, незалежно від того, чи є такий захід плановим, чи позаплановим.

16.05.2017 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №295, якою затверджений Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295).

Відповідно до пунктів 2, 3 вказаного Порядку, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до п.9 Порядку №295, під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Згідно з п.11 Порядку №295, інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема, ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об'єктом відвідування їх копії або витяги;

Пунктом 12 Порядку №295 встановлено, що вимога інспектора праці про надання об'єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов'язковою для виконання.

Відповідно до пп.16, 18 Порядку №295, у разі створення об'єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об'єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об'єкта відвідування або іншою уповноваженою особою.

У разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об'єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" встановлений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок №509).

Відповідно до п.2 Порядку №509, штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акту про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Згідно з п.3 Порядку №509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Пунктом 8 Порядку №509 встановлено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Крім того, за приписами п.10 Порядку №509 постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що позивач відмовився від отримання направлення на інспекційне відвідування від 19.12.2018 №1343-Н/09-27.

Разом тим, долучена відповідачем до матеріалів справи копія вказаного вище направлення не містить жодної відмітки про відмову від її отримання, зробленої власноручно позивачем або інспектором праці.

Жодних доказів на підтвердження того, що позивачу було вручене направлення на інспекційне відвідування або що він відмовився від його отримання, відповідачем надано суду не було та судом в ході судового розгляду справи не встановлено.

З огляду на вказане, суд вважає, що позивач не був належним чином повідомлений про проведення інспекційного відвідування та йому не був доведений до відома перелік питань, щодо яких інспекторами праці мало бути проведене інспекційне відвідування.

Також, суд звертає увагу на те, що за змістом направлення на інспекційне відвідування від 19.12.2018 №1343-Н/09-21 під час заходу контролю планувалося перевірити розділи 3, 6, 11 Акту, форма якого затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017 №1338.

Тобто, всупереч вимогам ст.6 Закону №877, в направленні на інспекційне відвідування відповідачем не зазначений чіткий перелік питань, що яких буде здійснюватися захід контролю, а фактично вказано лише назву нормативно-правового акту, що містить такі питання.

Більше того, в направленні відповідачем не конкретизовано назву акту, розділи 3, 6, 11 якого будуть перевіряться під час проведення інспекційного відвідування, позаяк наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017 №1338 затверджено не одну форму акта, а декілька, в т.ч.: форму акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю; форму акта про відмову від підпису; форму акта за результатами проведення перевірки щодо додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю; форму акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування; форму акта про неможливість складення висновку.

В подальшому, 21.12.2018 інспектором праці ОСОБА_4 складений акт №РВ640/980/НП про неможливість проведення інспекційного відвідування, у зв'язку з створенням перешкод в діяльності інспектора праці, а саме: не надання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування.

Однак, враховуючи, що відповідачем не було надано суду доказів вручення позивачу направлення від 19.12.2018 №1343-Н/09-21, суд вважає, що останньому не могло бути відомо як про необхідність надання інспекторам праці інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування, так і про те, яку саме інформацію необхідно буде надати.

Тобто, відсутність факту вручення суб'єкту господарювання направлення на інспекційне відвідування виключає виникнення в останнього обов'язку щодо надання інспекторам праці інформації, необхідної для його проведення, а не виконання такого обов'язку, відповідно, не може свідчити про створення суб'єктом господарювання перешкод у діяльності інспектора праці.

Таким чином, в ході судового розгляду справи суд прийшов до висновку, що зафіксовані актом про неможливість проведення інспекційного відвідування від 21.12.2018 №РВ640/980/НП обставини щодо створення позивачем перешкод у діяльності інспектора праці не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у разі вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Абзацом 6 частини 2 статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення

Згідно з абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Тобто, абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП України встановлює відповідальність для юридичних та фізичних осіб-підприємців в разі недопущення або створення перешкод у проведенні перевірки з питань додержання законодавства про працю щодо допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків.

Як зазначено в акті від 21.12.2018 №РВ640/980/НП, здійснити інспекційне відвідування позивача у період з 20.12.2018 по 21.12.2018 виявилося неможливим у зв'язку з створенням перешкод в діяльності інспектора праці, а саме: не надання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування.

При цьому, акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 21.12.2018 №РВ640/980/НП взагалі не містить підпису позивача.

Суд враховує, що позивач міг відмовити інспектору праці в наданні інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування, та в подальшому відмовитися підписувати будь-які документи, складені інспектором праці.

Але, суд вважає, що кваліфікувати такі дії позивача як створення перешкод у діяльності інспектора праці можна було б лише у випадку, якщо до початку проведення заходу контролю позивачу було вручене направлення на інспекційне відвідування.

Проте, як зазначено вище по тексту рішення, доказів вручення позивачу направлення від 19.12.2018 №1343-Н/09-21 відповідачем надано суду не було та судом в ході розгляду справи не встановлено.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що акт про неможливість проведення інспекційного відвідування, форма якого затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017 №1338, містить окремі графи для зазначення посад, прізвищ, імен, по батькові та підписів осіб, що можуть підтвердити факт перешкоджання.

Тобто, якщо позивач відмовився від підпису акту про неможливість проведення інспекційного відвідування, посадовим особам відповідача належало заповнити відповідні графи про осіб, що можуть підтвердити факт перешкоджання.

Однак, як слідує із змісту акту про неможливість проведення інспекційного відвідування від 21.12.2018 №РВ640/980/НП відповідні графи інспектором праці заповнені не були.

Разом з тим, в ході судового розгляду справи суд прийшов до висновку, що обставини щодо створення позивачем перешкод у діяльності інспектора праці, зафіксовані актом про неможливість проведення інспекційного відвідування від 21.12.2018 №РВ640/980/НП, не відповідають фактичним обставинам справи.

Таким чином, на переконання суду, акт від 21.12.2018 №РВ640/980/НП не може вважатися належним та достатнім доказом, що підтверджує недопущення або створення позивачем перешкод у проведенні інспекційного відвідування в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та, відповідно, не міг бути підставою для прийняття відповідачем спірної постанови про накладення штрафу на позивача на підставі абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП України.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи вищенаведене в його сукупності, суд прийшов до висновку, що в ході судового розгляду справи відповідач не надав достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача щодо неправомірності прийняття відповідачем спірної постанови знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, у зв'язку з чим позовну заяву належить задовольнити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на вказане, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1921 грн. згідно з квитанцією від 13 лютого 2019 року №38931336, оригінали якого знаходяться в матеріалах адміністративної справи, підлягає стягненню на користь останнього за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Рівненській області про накладення штрафу уповноваженими особами від 10 січня 2019 року №РВ640/980/000015/НП в повному обсязі.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Рівненській області судовий збір в сумі 1921 (одна тисяча дев'ятсот двадцять одна) гривня.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1);

2) відповідач - Управління Держпраці у Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Лермонтова, 7, ).

Повний текст рішення складений 15 квітня 2019 року.

Суддя Комшелюк Т.О.