Справа № 2140/1547/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 2140/1547/18

Категорія:10.4.1

Головуючий в 1 інстанції: Хом'якова В.В.

Час і місце ухвалення: м. Херсон

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Сиваського сільського споживчого товариства на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року по справі за позовом Сиваського сільського споживчого товариства до Головного управління Держпраці у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 24.07.2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Сиваське сільське споживче товариство звернулося до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Херсонській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Херсонській області від 24.07.2018 року №ХС2006/1303/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу в сумі 111690 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що сам по собі той факт, що укладені угоди мають ознаки трудових відносин не свідчать про те, що ОСОБА_3 був найманим працівником, на якого розповсюджуються умови трудового договору. На ОСОБА_3 трудові правовідносини не розповсюджувались, про що свідчить те, що протягом місяця ОСОБА_3 надавав послуги з перевезення, розвантажування товару протягом 2-9 днів, що свідчить про нерегулярність надання таких послуг; оплата за надані послуги ОСОБА_3 сплачувалась в розмірі, значно меншому, ніж мінімальна заробітна плата, встановлена законом; на ОСОБА_3 не розповсюджувались правила внутрішнього розпорядку; товариством сплачувались обов'язкові платежі з соціального страхування з приводу виплаченого доходу ОСОБА_3 по цивільно-правовим договорам; товариство не укладало подібних договорів з іншими особами, що свідчить про виключний випадок із ОСОБА_3; сам ОСОБА_3 не звертався із заявою в державні органи з приводу порушення його трудових прав.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року відмовлено Сиваському сільському споживчому товариству в задоволенні позову про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці у Херсонській області від 24.07.2018 за № ХС2006/1303/АВ/П/ПТ/ТД-ФС.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Сиваське сільське споживче товариство, подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що судом першої інстанції не взято до уваги показання свідка про те, що він не вважає себе найманим працівником. Також вказав, що в акті перевірки не зазначено обставин, які б вказували на нікчемність будь-яких правочинів позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Сиваське сільське споживче товариство є юридичною особою, здійснює господарську діяльність за адресою: Херсонська область Новотроїцький район, смт. Сиваське, вулиця Леніна, б. 91.

На підставі листа Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 28.02.2018 № 2449/05-03 керівником Головного управління Держпраці у Херсонській області був прийнятий наказ від 21.06.2018 № 606 про проведення інспекційного відвідування Сиваського сільського споживчого товариства. Головному державному інспектору Луценко С.В. було видано направлення № 853 від 21.06.2018 для проведення інспекційного відвідування Сиваського сільського споживчого товариства у період з 03.07.2018 по 04.07.2018, з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин; оплати праці; гарантій для неповнолітніх та працівників на час виконання державних або громадських обов'язків.

Інспекційне відвідування Сиваського сільського споживчого товариства відбулось з 03.07.2018 о 09 год.50 хв. До 04.07.2018 об 11 год. 30 хвил.

Актом інспекційного відвідування № ХС 2006/1303/АВ від 04.07.2018 зафіксовано, що в порушення вимог ст. 24 КЗпП України Сиваське сільське споживче товариство протягом 2017-2018 років укладало цивільно-правові договори, що мають ознаки трудових відносин з ОСОБА_3. Зазначені договори мають всі ознаки трудових відносин з огляду на те, що п. 1.1 зазначеного договору передбачено виконувати роботу по перевезенню вантажу. В пункті 4 договору термін дії складає один рік. Договори систематично переукладаються протягом 2017-2018 рр. Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики від 16.05.2011 за № 151/06/186-11 метою цивільно-правового договору є отримання певного матеріального результату. За цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а його результат. Проте, із змісту договорів вбачається, що працівник виконує обов'язки по перевезенню товару, якому оплачують кошти за процес праці. Пунктом 2 договору за виконану роботу сплачується винагорода згідно відпрацьованого робочого часу. Згідно акту наданих послуг винагорода розрахована виходячи з 40 (сорока) годин за відпрацьований місяць. Відносно зазначеного працівника ведуться табеля обліку робочого часу та відомості нарахування заробітної плати, що згідно частини 2 статті 30 Закону України "Про оплату праці" є обов'язком роботодавця стосовно найманих працівників. Таким чином, Сиваським ССТ укладено договори про надання послуг з перевезення вантажу, що мають ознаки трудових відносин з працівником ОСОБА_3, який був допущений до роботи без оформленого наказу чи розпорядження власника про прийом на роботу та повідомлення до територіального органу Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу,чим порушено вимоги частини 3 статті 24 КЗпП України.

Акт підписаний та отриманий головою правління ОСОБА_4 та головним бухгалтером ОСОБА_2

04.07.2018 інспектором праці винесено Припис про усунення виявлених порушень № ХС 1408/1303/АВ/П щодо усунення порушень вимог статті 24 КЗпП України.

На виконання припису 03.08.2018р. №1 від Сиваського сільського споживчого товариства надійшов лист про виконання припису: "ОСОБА_3 прийнято на посаду водія за основним місцем роботи відповідно до наказу від 11.07.2018 № 9.

Рішенням щодо розгляду справи про накладення штрафу прийнято першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Херсонській області (уповноважена посадова особа) 10.07.2018 № ХС2006/1303/АВ/П/ПТ/ТД та призначено справу до розгляду на 24.07.2018 об 11:00. 10.07.2018 р. за вих. № 01-08/1/1667 відправлено повідомлення на адресу позивача .

Розгляд справи 24.07.2018 об 11.00 год. відбувався за участю голови правління ОСОБА_5 та головного бухгалтера ОСОБА_2

Головним управлінням Держпраці у Херсонській області у відношенні ФОП ОСОБА_6, 24.07.2018 винесена постанова №ХС2006/1303/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу в сумі 111690 гривень на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Позивач не погодився з прийнятою постановою про накладення штрафу, тому звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу дотримано вимоги Порядку № 509, доведено порушення позивачем вимог ст. 24 КЗпП України, а отже постанова про накладення на позивача штрафу у розмірі 111690 гривень прийнята на підставі абз.2 частини другої статті 265 КЗпП України є правомірною, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, який визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці, Цивільним кодексом України, яким регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 (далі - Порядок №295).

Пунктом 2 Порядку №295 встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Відповідно до п.5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту (пп.3); за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю (пп.5).

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (п.19 Порядку №295).

П.27 Порядку №295 визначено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачений ч.2 ст.265 КЗпП України, частинами 2-7 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення" та Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою КМ України від 17.07.2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).

Пунктом 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 (далі Порядок №509) визначено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Актом інспекційного відвідування зафіксовано, що в порушення вимог ст. 24 КЗпП України Сиваське сільське споживче товариство протягом 2017-2018 років укладало цивільно-правові договори, що мають ознаки трудових відносин з ОСОБА_3.

З оспорюваної постанови відповідача, яка прийнята на підставі акту № ХС 2006/1303/АВ від 04.07.2018, вбачається, що Сиваського сільського споживчого товариства всупереч вимогам ч.3 ст.24 КЗпП України допустив працівника ОСОБА_3 до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв'язку з чим, на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, до позивача застосовано штраф в сумі 111690 грн.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про охорону праці» працівник це виключно та особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов'язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

З аналізу зазначених норм вбачається, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Тобто, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Водночас, суд апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи встановив, що між ОСОБА_3, як виконавцями та Сиваським сільським споживчим товариством в особі голови правління ОСОБА_4, як замовником, було укладено договір про надання послуг, зокрема, на службовому автомобілі замовника здійснює перевезення вантажу.

Дослідивши зазначений договір, та складений відповідачем акт інспекційного відвідування № ХС 2006/1303/АВ від 04.07.2018 року, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками цього акта відносно того, що у вищезазначених договорах передбачено оплату саме процесу праці, оскільки сума оплати не залежить від обсягу робіт, оплата здійснюється згідно відпрацьованого робочого часу, сума оплати здійснюється у фіксованому розмірі, що зазвичай характерно для трудових відносин.

Крім того, у вищенаведеному договорі відсутні обсяги робіт та фактичний перелік складу конкретних робіт, договір регулює постійний характер праці.

Виконання функцій перевезення вантажу, на думку суду, повністю залежить від режиму робити підприємства та часу роботи його працівників, тому виконавець не міг самостійно організовувати свою роботу та виконувати таку роботу на досягнення певного результату не у визначений адміністрацією підприємства час, що свідчить про підпорядкованість зазначеної осіб позивачеві.

Отже, предметом укладених договорів позивача з зазначеною фізичною особою фактично є процес їх праці, а не її кінцевий результат, а тому умови вказаного вище договору мають ознаки трудового характеру.

Також, слід додатково зазначити, що в договорах не зазначається конкретного результату роботи (кінцевого результату), який повинен передаватися замовнику.

При цьому виконання сторонами умов зазначених договорів, підтверджується наявністю: актів виконаних робіт, які містять посилання на виконання навантаження, розвантаження, перевезення товару до магазину, не конкретизуючи кількість та обсяг робіт, а деякі акти наданих послуг (31.05.2018) містить посилання на кількість відпрацьованих днів. На ОСОБА_3 ведуться табелі обліку робочого часу та відомості нарахування заробітної плати, що згідно вимог частини 2 статті 30 Закону України "Про оплату праці" є обов'язком роботодавця стосовно найманих працівників,

Фізичні особи, які працюють на підставі договорів цивільно-правового характеру з урахуванням особливостей таких договорів, не табелюються (табельні номери не призначаються), що підтверджує Лист МінПраці №115/13/133-10.

Отже, вищенаведене підтверджує наявність трудових відносин між позивачем та ОСОБА_3 та наявність в діях позивача порушень норм трудового законодавства в частині допущення до роботи без укладання трудового договору.

Сам факт не визнання цих договорів в установленому порядку недійсними та не заборона їх укладання законодавством України, не свідчить про те, що правовідносини які виникли між зазначеними в акті особами є саме цивільно-правовими, а не трудовими, а отже доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Згідно з частинами першою, другою статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України).

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Порядку № 509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу. Згідно з п. 8 Порядку № 590, за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Враховуючи зазначене, відповідачем обґрунтовано встановлено порушення позивачем ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме те, що ОСОБА_3 був допущений до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом голови правління, а отже постанова відповідача від 24.07.2018 року №ХС2006/1303/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу в сумі 111690 гривень є правомірною та скасуванню не підлягає.

Посилання апелянта на показання ОСОБА_3, надані ним в ході допиту в якості свідка про те, що він не вважає себе найманим працівником являються безпідставними, оскільки зазначені обставин жодним чином не спростовують фактів, встановлених інспекційним відвідуванням.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Сиваського сільського споживчого товариства залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 17 квітня 2019 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова