Справа № 520/125/19
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 р. № 520/125/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Шляхової О.М.,

при секретареві судового засідання - Молчановій О.М.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Харківській області , в якому просить суд: скасувати рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 131 від 30.03.2018 року про анулювання реєстрації та виключення з реєстру платників Єдиного податку фізичних осіб - підприємців ОСОБА_3.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що спірне рішення є незаконним, оскільки прийнято всупереч вимог чинного законодавства. Позивач вважає, що у відповідача відсутні підстави для анулювання реєстрації та виключення з реєстру платників Єдиного податку фізичних осіб - підприємців ОСОБА_3, оскільки податкове повідомлення - рішення відносно ФОП ОСОБА_3 зі сплати заборгованості по орендній платі про сплату фіскальним органом не приймалось. Вважає важливим і той факт, що договір оренди землі від 22.12.2014 року укладений громадянином ОСОБА_3, а не підприємцем. Повідомив суд про те, що орендна плата була повністю сплачена позивачем.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що підставою для анулювання реєстрації платника Єдиного податку стало наявність у позивача податкового боргу. Зазначає, що відповідно до інтегрованої картки платника податків ФО-П ОСОБА_3 станом на 01.10.2017 р. по 30.03.2018 року виникла постійна недоїмка по орендній платі за землю у сумі 30564,84 грн. Зазначений податковий борг виник у звязку із несвоєчасною сплатою суми по орендні землі. Даний факт підтверджує проведена камеральна перевірка, результати якої оформлені актом №286/20-40-13- 08/НОМЕР_1 від 30.03.2018року.

Позивачем через канцелярію суду 14.03.2019 року надана відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що відповідач, як на підставу винесення оскаржуваного рішення посилається на наявність податкового боргу. Проте, фіскальним органом проігноровано визначення податкового боргу, та, посилаючись на п. 59.1 ст. 59 ПК України зазначив, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. також зазначає, що суму грошового зобовязання можна вважати узгодженою лише в тому випадку, коли податкове повідомлення-рішення не було оскаржено у строки, передбачені чинним законодавством, або, коли суд залишив їх в силі. Повідомив суд про те, що у даному випадку податкове повідомлення-рішення щодо ФОП ОСОБА_3 зі сплати заборгованості по орендній платі про сплату фіскальним органом не приймалось, податкової вимоги не виносилось, а тому не може бути мови про наявність податкового боргу, що є безумовною підставою для позбавлення позивача статусу платника єдиного податку.

Правом подання до суду заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву відповідач не скористався.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов з підстав та мотивів, викладених в ньому та у відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання 02.04.2019 року судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивач - суб'єкт господарювання, фізична особа - підприємець зареєстрований як платник єдиного податку з 01.11.2014 року відповідно до заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 08.10.2014 року та з IV кварталу 2015 року позивач є платником єдиного податку другої групи відповідно до заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 11.09.2015 року (а.с. 9-12).

ФО-П ОСОБА_3 зареєстрований в Київській ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області та включений до Реєстру платників єдиного податку з 01 січня 2012 р. та є платником другої групи за ставкою 20%.

Фахівцями податкового органу 30.03.2018 року проведено камеральну перевірку за період з 01 10.2017р. по 31.03.2018р., за результатами якої складено відповідний акт про результати документальної (камеральної) перевірки платника єдиного податку з питань правомірності перебування на спрощеній системі оподаткування від 30.03.2019 року за №286/20-40-13-08/НОМЕР_1 (а.с. 31-32).

Висновками зазначеного акту встановлено порушення умов перебування ФО-П ОСОБА_3 на спрощеній системі оподаткування в частині порушення приписів абз.8 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 та п.299.10 ст.299 ПКУ - не здійснення платником податків переходу на сплату інших податків і зборів у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Фахівцями податкового органу зазначається, що згідно даних інформаційного ресурсу ДФС України "Податковий блок" в інтегрованій картці платника податків (ІКП) значився податковий борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів: IV кварталу 2017року та І кварталу 2018 року (а.с. 30).

Рішенням Головного управління ДФС у Харківській області № 131 від 30.03.2019 року анульовано реєстрацію та виключено з реєстру платників Єдиного податку фізичних осіб - підприємців ОСОБА_3Ю (а.с. 30).

Як встановлено під час розгляду справи, рішення від 30.03.2018 № 131 про анулювання реєстрації та виключення з реєстру платників єдиного податку направлено ФОП ОСОБА_3 05.04.2018 рекомендованим листом з повідомленням про вручення (поштове відправлення № 090).

07.05.2018 поштою у звязку з закінченням встановленого строку зберігання поштове відправлення № 090 було повернуто до ГУ ДФС у Харківській області.

Позивач повідомив суд про те, що рішення податкового органу, яке є предметом оскарження по справі, було ним отримане у жовтні 2018 року.

Не погодившись із рішенням контролюючого органу позивач звернувся зі скаргою до Державної фіскальної служби України (а.с. 13-14).

Рішенням ДФС України від 04.12.2018 року № 18986/Б/99-99-13-01-02-14 від 04.12.2018 року скаргу ФОП ОСОБА_3 залишено без розгляду у зв'язку із тим, що скарга ФОП ОСОБА_3 від 08.10.2018 б/н (вх. ДФС № 10971/ФОП від 11.10.2018) на рішення від 30.03.2018 № 131 про анулювання реєстрації та виключення з реєстру платників єдиного податку до ДФС подана з порушенням вимог п. 56.3 ст. 56 глави 4 розділу II Кодексу та пропущено 10 денний термін на її подання.

Не погодившись з таким рішенням субєкта владних повноважень, вважаючи, що воно прийнято поза межами наданих повноважень та не у спосіб, передбачений чинним законодавством, у зв'язку з відсутністю у нього податкового боргу, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Згідно з п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп. 75.1.1 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Отже, враховуючи вказані положення Податкового кодексу України, в контексті спірних правовідносин, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу на підставі, у тому числі даних інтегрованої картки платника податку.

Відповідно до п. 291.2 ст. 291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно п. 291.3 ст. 291 ПК України, юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки). ( п. 293.1 статті 293 ПК України).

Згідно п. 293.2 ст. 293 ПК України, фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Приписами п.295.1 ст. 295 ПК України встановлено, що платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

Відповідно до норм п. 299.1, п. 299.2 ст. 299 ПК України встановлено, що реєстрація субєкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Пунктом 299.10 ст. 299 ПК України унормовано, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі, зокрема, у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.

Згідно п. 299.11 ст. 299 ПК України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку субєкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Відповідно до абз.8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України, платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

За визначенням пп. 14.1.175 п. 14.1 ст.14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобовязання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої, другої та четвертої груп є календарний рік (п. 291 ст. 291 ПК України).

Пунктом 59.1 ст. 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Розглядаючи вказану справу та перевіряючи висновки перевірки контролюючого органу та прийняте за їх результатами рішення, яке є предметом судового оскарження, на відповідність ч.2 ст. 2 КАС України, суд вказує наступне.

Строки сплати податкового зобов'язання встановлені статтею 57 ПК України, відповідно до пункту 57.3 якої передбачено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Приписами пункту 56.17 статті 56 ПК України передбачено, що процедура адміністративного оскарження закінчується, зокрема, днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків.

За змістом пункту 56.18 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків да суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, у разі несплати платником податків протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення або ж закінчення процедури його оскарження, визначених контролюючим органом грошових зобов'язань такі податкові зобов'язання вважаються узгодженими. Факт узгодження податкового зобов'язання має наслідком обов'язок платника податку сплатити таке зобов'язання у встановлений законом строк.

Таким чином, суму грошового зобовязання можна вважати узгодженим лише в тому випадку, коли податкове повідомлення-рішення не було оскаржено у строки, передбачені чинним законодавством, або, коли суд залишив їх в силі.

Як встановлено під час розгляду справи, контролюючим органом податкове повідомлення-рішення щодо ФОП ОСОБА_3 зі сплати заборгованості по орендній платі про сплату не приймалось, податкова вимога відносно позивача також не виносилась.

Так, матеріали справи свідчать, що 22.12.2014 року між Харківською міською радою в особі міського голови ОСОБА_4 (Орендодавець) та громадянином ОСОБА_3 (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 0,1188 га. (а.а. 23- 25).

Умовами зазначеного договору визначено, що орендна плата за земельну ділянку вноситься Орендарем щомісячно у грошовій формі (п. 9 Договору).

Орендар самостійно здійснює обчислення орендної плати за землю з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки, визначеної законодавством, за затвердженими Кабінетом міністрів України формами (п. 10 Договору).

Підпунктом г) п. 28 зазначеного договору передбачено, що Орендодавець має право вимагати своєчасного внесення орендної плати.

Отже, дійсно ОСОБА_3 за умовами укладеного договору оренди повинен був сплачувати орендну плату щомісячно.

Між тим, суд зауважує, що несвоєчасна сплата за цивільно-правовим договором не може вважатись узгодженим податковим боргом.

Крім цього, відповідно до п.31.1 ст.31 ППК, строком сплати податку та збору визначається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обовязку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку , протягом якого такий податок чи збір повинен був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Проте, матеріали справи містять докази на підтвердження факту сплати позивачем орендної плати (квитанція від 26.07.2018 року № 0.0..1 на суму 30564,84 грн., квитанція від 31.07.2018 року № 0.0.3.1 на суму 3269 грн.) (а.с. 49-50).

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про помилковість висновків вищевказаного акту перевірки про наявність у відповідача податкового боргу протягом двох послідовних кварталів.

Крім того, як вже зазначалось податковим органом податкового повідомлення-рішення до позивача не приймалось, вимога про сплату боргу позивачу не виставлялась, доказів протилежного суду не надано.

За вказаних підстав, у відповідача були відсутні підстави для прийняття рішення про анулювання реєстрації та виключення фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 з реєстру платників Єдиного податку фізичних осіб - підприємців від 30.03.18 №131.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частинами 1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки відповідачем не було доведено правомірності прийнятого ним рішення, яке було предметом оскарження по справі, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 м. Харків, вул. Блюхера, 24-Г, кв.29,61170) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул.Пушкінська,46, м. Харків, 61057; ) про скасування рішення - задовольнити.

Скасувати рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 131 від 30.03.2018 року про анулювання реєстрації та виключення з реєстру платників Єдиного податку фізичних осіб - підприємців ОСОБА_3.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська,46, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 м. Харків, вул. Блюхера, 24-Г, кв.29,61170) у розмірі 1921,00 грн. (одна тисяча дев'ятсот двадцять одна гривня 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, як передбачено п.15 Перехідних положень КАС України; після початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи - безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17 квітня 2019 року.

Суддя Шляхова О.М.