Справа № 520/1954/19
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

16.04.2019 р. справа №520/1954/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу

за позовом ОСОБА_1

до Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

про 1) визнання противоправними дій Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (Харківська область, місто Зміїв, вулиця Гагаріна, будинок 15, Код ЕДРПОУ 41248550) та визнання незаконним рішення відповідача від 17.10.2018 року, яке полягає у відмові в перахунку пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер картки платника податків НОМЕР_1 за період з 1 січня 1988 року по 16 травня 1990 року; 2) зобов'язання Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (Харківська область, місто Зміїв, вулиця Гагаріна, будинок 15, Код ЕДРПОУ 41248550) зарахувати до загального стажу для виплати пенсії за віком період відбування покарання в Державній установі «Приазовська виправна колонія № 107» (провулок Уральській, 61, місто Маріуполь, Донецької області) за період з 1 січня 1988 року по 16 травня 1990 року та перерахувати пенсію/час коли нараховувалася заробітня плата,-

встановив:

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає оскаржуване рішення від 17.10.2018 року щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 протиправним, оскільки позивачу не може бути відмовлено у зарахуванні трудового стажу під час роботи при відбуванні покарання в Державній Установі «Приазовська виправна колонія№ 107», у зв'язку з тим, що на час відбуття покарання, сплата страхових внесків не була передбачена на той час діючим законодавством.

Відповідач, Зміївське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що управління правомірно відмовило в перерахунку пенсії ОСОБА_1, оскільки відсутні правові підстави для зарахування стажу роботи позивача під час відбування покарання, з огляду на пункт «а» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв'язку з тим, що на всі виплати позивача страхові внески не нараховувались.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов'язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з'ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом установлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримує пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення від 10.06.2009 року НОМЕР_3.(а.с. 11)

Згідно свідоцтва від 30.03.2004 року НОМЕР_2 про переміну прізвища, імені, по батькові, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мала прізвище ОСОБА_1.(а.с.16)

Відповідно довідки Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області № 7732 від 09.10.2018 року позивач є внутрішньо переміщеною особою.(а.с.12)

Позивач 09.10.2018 року звернулась до відповідача з заявою про перерахунок пенсії та зачислення трудового стажу 2 роки 4 місяці за період відбування покарання в Державній Установі «Приазовська виправна колонія№ 107» за період з 10 серпня 1987 року по 16 травня 1990 року.

Рішенням Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області № 180589 від 17.10.2018 року відмовлено в перерахунку пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно заяви від 09.10.2018 року, у зв'язку з тим, що заявлений стаж за період з 10.08.1987 року по 16.05.1990 року, не відповідає вимогам пункту «а» частині третьої статті 56 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». (а.с.13)

Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, щодо визнання противоправними дій управління та визнання незаконним рішення відповідача від 17.10.2018 року, яке полягає у відмові в перахунку пенсії ОСОБА_1 за період з 1 січня 1988 року по 16 травня 1990 року, а не з 10 сепрня 1987 року, оскільки за цей час заробітна плата не нараховалась, що вказано позивачем в позовній заяві.

До відносин, які склались на підставі установлених судом обставин, підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно із пунктом «а» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується, крім іншого: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в'язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 50 Виправно-трудового кодексу України, прийнятого Верховною Радою УРСР 23 грудня 1970, який діяв на час відбування кримінального покарання позивачем, та зупинив свою дію з 1 січня 2004 року, передбачено, що час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується.

Відповідно до частин 2, 4 статті 122 Кримінально-виконавчого кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, особи, яким до відбування покарання призначена пенсія, підлягають державному пенсійному забезпеченню на загальних підставах. Час роботи засуджених у період відбування ними покарання у виді позбавлення волі зараховується у стаж роботи для призначення трудової пенсії.

Згідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень абзацу п'ятого частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Абзацем двадцять перший частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що у разі подання застрахованою особою для обчислення розміру пенсії даних про заробітну плату (дохід) за період до 1 січня 1992 року при визначенні коефіцієнта заробітної плати (доходу) середня заробітна плата за рік (квартал) у відповідному періоді вважається щомісячною середньою заробітною платою (доходом) в Україні, з якої сплачено страхові внески, відповідного року (кварталу).

Згідно п. 2 ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку про те, що достатньою та необхідною правовою підставою для зарахування до страхового стажу особи, який враховується при призначенні їй пенсії, періоду відбування покарання у відповідному закладі обмеження чи позбавлення волі є наявність сукупності двох умов: 1) підтвердження трудового стажу особи відповідною довідкою; 2) сплата страхових внесків протягом такого періоду.

Саме такий правовий висновок наведений у постановах Верховного Суду від 03.04.2018р. по справі № 211/3009/17 та від 11.12.2018 року по справі №326/1422/16-а.

Згідно довідки від 28.01.2019 року № 4 Державної установи «Приазовська виправна колонія (№107)» про заробітну плату для обчислення пенсії, позивач отримувала заробітну плату за період з січня 1988 року по квітень 1990 року. В вказаній довідці також вказано, що на всі виплати страхові внески не нараховувалися (а.с.15)

Отже, враховуючи те, що за період залучення позивача до оплачуваної роботи під час відбування покарання в Державній установі «Приазовська виправна колонія (№107)» не сплачувалось страхових внесків, вказаний стаж за період з січня 1988 року по квітень 1990 року, не може бути зарахований до загального трудового стажу позивача.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постанові від 3 квітня 2018 року у справі № 211/3009/17.

Щодо посилань в оскаржуваному рішенні на норму пункту «а» частині третьої статті 56 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає, що відповідачем у відзиві на позов вказано про технічну помилку в зазначені назви нормативного акту, а саме замість пункту «а» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», помилково вказано той самий пункт Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що по суті узгоджується та відповідає дійсності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб'єкт забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України.

Факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі пенсійної справи не знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для відмови у позові.

Підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 382 КАС України судом не виявлено.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз'яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Старосєльцева