Справа № 509/2906/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 509/2906/18
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.,

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

апелянта - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконною постанову про закінчення виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - відділ примусового виконання), в якому просив визнати незаконною постанову про закінчення виконавчого провадження №56360387 від 27.06.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що у відповідача на виконанні перебував виконавчий лист №509/5014/17 від 08.05.2018 року, виданий Овідіопольським районним судом Одеської області, про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - боржник) провести з 28.11.2017 року перерахунок розміру йому пенсії із врахуванням матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у загальному розмірі 1600 грн. та одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 11 602,50 грн.

29.05.2018 року боржником на адресу відділу примусового виконання направлено лист №8486/03 щодо проведення вказаного перерахунку пенсії, що стало підставою для закриття виконавчого провадження.

Зі здійсненим перерахунком пенсії позивач не згоден, вважає, що відповідач не виконав свого обов'язку щодо перевірки його правильності та не повідомив його як сторону виконавчого провадження з підставами для закриття виконавчого провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року, ухваленого в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб, у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець, закриваючи виконавче провадження, діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Закону України «Про виконавче провадження». Водночас незгода позивача з проведеним перерахунком пенсії є підставою для звернення до суду з відповідним позовом до органу Пенсійного фонду, а не для визнання спірної постанови незаконною.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із судовим рішенням, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що державний виконавець не ознайомив його як стягувача з розрахунком пенсії, наданим боржником в межах вказаного виконавчого провадження. Більш того, отримавши лист боржника про виконання рішення, державний виконавець не повідомив його як сторону виконавчого провадження про його надходження, не надав часу на ознайомлення та надання відповідних зауважень.

Окрім того, апелянт наполягав на невиконанні відповідачем свого обов'язку перевірити правильність зробленого перерахунку та дослідити обставини чи враховані суми, які зазначені в судовому рішенні.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не надав.

Апелянт в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.02.2018 року по справі №509/5014/17, яке набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Суд визнав неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії з урахуванням грошового забезпечення у вигляді грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та одноразової грошової допомоги при звільненні. Зобов'язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 28.11.2017 року перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1, врахувавши матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у загальному розмірі 1600 грн., та одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 11602,50 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

На виконання вказаного рішення суду, Овідіопольським районним судом Одеської області 08.05.2018 року видано виконавчий лист.

На підставі даного виконавчого листа, 10.05.2018 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56360387 та надано 10 робочих днів для виконання вищевказаного рішення суду.

29.05.2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області на адресу відділу примусового виконання надіслано лист №8486/03 про виконання рішення суду та повідомлено, що за результатами проведеного перерахунку розмір пенсії став зменшився та став складати 2707,98 грн., замість раніше встановленого 4769,58 грн.. За вказаних підстав було вирішено зберегти розмір раніше призначеної пенсії.

До цього листа боржником додано відповідний розрахунок пенсії ОСОБА_1 від 07.05.2018 року за пенсійною справою № - МВС.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», 27.06.2018 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання винесено постанову №56360387 про закінчення виконавчого провадження.

Законність цієї постанови є предметом спору у даній справі.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частина друга статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII): виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частина перша статті 18 цього Закону передбачає, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частини 2, 3 цієї статті встановлюють, що державний виконавець зобов'язаний:

- здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

- надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

- розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

- заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

- роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

- проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

- проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

- з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляції відсутні, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, на виконання рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.02.2018 року по справі №509/5014/17, 07.05.2018 року, у добровільному порядку здійснено перерахунок пенсії позивача.

Це підтверджується наявним у матеріалах справи перерахунком пенсії за пенсійною справою № - МВС.

Отримавши відповідний лист про виконання рішення суду та відповідні докази, державним виконавцем відділу примусового виконання, у відповідності до вимог п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Доводи апелянта про те, що рішення суб'єкта владних повноважень є незаконним зводяться до того, що розрахунок його пенсії, проведений Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, є неправильним, а крім того, при прийнятті спірного рішення, порушені його права як стягувача.

Оцінюючи вказані доводи з точки зору приписів норм матеріального права, що наведені вище, колегія суддів бажає зазначити наступне.

Дійсно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює право державного виконавця проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Натомість, на думку колегії суддів державний виконавець не повинен надавати правову оцінку діям боржника, який, виконуючи свої дискреційні повноваження, приймає відповідні рішення на виконання рішення суду. Іншими словами, державний виконавець повинен забезпечити своєчасне виконання рішення суду у відповідності до його резолютивної частини, але вдаватися у правильність застосування методики, зокрема, перерахунку пенсії, останній не вправі.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, позивач обрав неналежний спосіб захисту, адже за таких обставин, він має право звернутися до суду з відповідним позовом до органу пенсійного фонду, в якому оскаржити методику проведення перерахунку пенсії.

Відповідаючи на доводи позивача щодо порушення державним виконавцем його прав як стягувача, що встановлені ст. 12 Закон України «Про виконавче провадження», колегія суддів бажає зазначити наступне.

Дійсно, в матеріалах справи відсутні докази про ознайомлення позивача з матеріалами виконавчого провадження і суд апеляційної інстанції визнає, що у даному випадку присутній факт порушення прав стягувача.

Проте, вказане порушення, з боку державного виконавця, свідчить про неналежне виконання ним своїх обов'язків та про застосування до нього заходів дисциплінарного впливу. Водночас, на думку колегії суддів, це не може бути підставою для скасування постанови про закриття виконавчого провадження, яка винесена у зв'язку з виконанням рішення суду.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що державний виконавець, приймаючи спірну постанову про закінчення виконавчого провадження, діяв на підставі та в межах наданих повноважень, тому вимога позивача про визнання її незаконною є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 316 КАС України, підлягає залишенню без змін.

Статтею 288 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби.

Згідно з ч. 4 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтями 280, 281, 287 та 288 цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 287, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконною постанову про закінчення виконавчого провадження - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, у випадках передбачених ч.5 ст.328 КАС України.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 15.04.2019 року.