Справа № 521/17993/16-а
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 521/17993/16-а
Головуючий в 1 інстанції: Мазун І.А.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.
при секретарі -Поповій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 25 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Одеської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2016 року ОСОБА_5 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби (надалі - відповідач, Митниця), в якому (з врахуванням уточнень від 02.03.2017 року) просив скасувати постанову Митниці №1021/50000/16 від 08.02.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, що передбачене ст.485 МК України, якою накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що на день вчинення порушення становить 582324,21 грн. та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.485 МК України. Вважає, що при винесенні даної постанови відповідачем були порушені вимоги МК України, а саме не встановлені усі обставини, які підлягають з'ясуванню при розгляді справ про порушення митних правил, тобто залишилися без будь-якої уваги обставини відсутності у нього умислу на скоєння цього порушення.

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 25.07.2017 року позовні вимоги задоволено частково. Суд скасував спірну постанову Митниці №1021/50000/16 від 08.02.2017 року, а в іншій частині позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, Митниця подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 18.08.2016 року о 08.58 год. в пункті пропуску «Рені-Джюрджюлешти (авто)» митного посту «Ізмаїл» Одеської митниці ДФС прибув легковий автомобіль марки «Нісан Прем'єра», державний номер НОМЕР_1, болгарської реєстрації, який прямував із Болгарії (м. Софія) до України (м. Одеса) під керуванням позивача, позивач подав для проходження митного контролю паспорт громадянина Болгарії НОМЕР_2, виданий 21.07.2016 року органом МВР Софія на ім'я позивача, та митну декларацію, де зазначив, що є громадянином Болгарії (нерезидентом) і ввозить вказаний автомобіль в режимі тимчасового ввезення. При подачі митної декларації позивачем було заявлено, що він є нерезидентом України.

При перетині державного кордону на зазначеному автомобілі позивачем було обрано митний режим «тимчасового ввезення» по смузі «зелений коридор», надано митному органу пакет усіх необхідних документів для поміщення транспортного засобу в цей режим, зокрема: паспорт громадянина Болгарії, посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

При здійсненні спільного митно-прикордонного контролю вказаного вище автомобіля було встановлено, що позивач є громадянином України, має закордонний паспорт громадянина України НОМЕР_3, виданий 24.10.2013 року та проживає за адресою: АДРЕСА_1.

18.08.2016 року відносно позивача було складено протокол про порушення митних правил, а саме статті 485 МК України.

Постановою Митниці №1021/50000/16 від 08.02.2017 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, що передбачене ст.485 МК України, та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що на день вчинення порушення становить 582324,21 грн..

З висновків викладених у спірній постанові Митниці від 08.02.2017 року вбачається, що оскільки станом на 18.08.2016 року позивач мав паспорт громадянина України, в якому є відмітка про його реєстрацію постійного місця проживання на території України, тому він мав статус громадянина-резидента, а тому згідно ч.3 ст.380 МК України мав право на тимчасове ввезення зазначеного транспортного засобу лише після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

В спірній постанові Митниці зазначено, що позивач, маючи статус громадянина-резидента, при тимчасовому ввезенні на митну територію України автомобіля іноземної реєстрації заявив митному органу України, що він є громадянином Болгарії та нерезидентом, чим вчинив інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Також в спірній постанові зазначено, що згідно листа адресно-довідкового бюро ГУ ДМС України в Одеській області від 30.09.2016 року позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований з 04.07.2012 року за адресою: АДРЕСА_2, документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_4, виданим 04.06.2002 року Ренійським РВ ММУ УМВС України в Одеській області, а тому є резидентом України.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач у розумінні Митного кодексу України є нерезидентом України, та не може нести адміністративну відповідальність, як резидент України, за порушення митних правил за ознаками ст.485 МК України.

Суд першої інстанції також зазначив, що оскільки позивач є нерезидентом України, тому, незалежно від того, який паспорт ним було пред'явлено при митному оформленні транспортного засобу, він звільняється від сплати митних платежів за тимчасове ввезення транспортного засобу особистого користування на територію України.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пп.в) п.33 ст.4 МК України фізичні особи - нерезиденти - це іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

Отже, громадянин України може бути нерезидентом лише якщо має постійне місце проживання за межами України.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначає обов'язковість оформлення громадянами, які виїжджають на постійне проживання за межі України, необхідних для цього документів центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

З цього слідує, що позивач, який має паспорт громадянина України, може вважатися нерезидентом України, якщо ним були оформлені необхідні документи для постійного проживання за кордоном з дотриманням вимог, які передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Оскільки доказів оформлення позивачем документів для постійного проживання за кордоном, або доказів втрати позивачем громадянства України суду не надано, і позивач на наявність таких обставин не посилається, висновок суду першої інстанції про те, що позивач є нерезидентом України є безпідставним, незалежно від того факту, що позивач також має і паспорт Болгарії. Наявність у позивача паспорта громадянина Болгарії жодним чином не звільняє позивача від обов'язку виконання законів України.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивач у розумінні Митного кодексу України є нерезидентом України, та не може нести адміністративну відповідальність, як резидент України, за порушення митних правил по ст.485 МК.

Стаття 485 МК України, за якою позивача притягнуто до відповідальності, передбачає наступне:

Заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Як вже зазначено вище, у спірній постанові вказується на порушення позивачем ст.380 МК України, яка встановлює правила тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування на митну територію України, як громадянами-резидентами так і громадянами-нерезидентами.

Так, відповідно до ч.2 цієї статті транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу.

Згідно ч.3 вказаної статті тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Позиція відповідача полягає у тому, що позивач ввіз на територію України автомобіль «Нісан Прем'єра», державний номер НОМЕР_1, як громадянин Болгарії на підставі ч.2 ст.380 МК України, тобто без сплати митних платежів, хоча як громадянин Украйни позивач повинен був ввезти цей автомобіль згідно з вимогами ч.3 ст.380 МК України, тобто після сплати всіх митних платежів.

Така позиція відповідача обґрунтовується з посиланням на п.1 ст.2 Закону України «Про громадянство України», якою встановлено, що якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Колегія суддів погоджується з такою позицією відповідача, оскільки наявність у позивача громадянства України, навіть при наявності у позивача паспорта громадянина Болгарії, зобов'язувала його ввозити на територію України вищевказаний автомобіль виключно в статусі громадянина України, оскільки стаття 2 Закону України «Про громадянство України» не передбачає альтернативи у визначенні громадянства особи, яка одночасно має громадянство України та громадянство іншої держави у правових відносинах з державними органами України.

При цьому такий висновок не суперечить положенням «Стамбульської Конвенції про тимчасове ввезення».

Так, відповідно до ст.2 п.«а», ст.5 п.«b» і ст.6 Додатку С «Стамбульської Конвенції про тимчасове ввезення» користуються правом на тимчасове ввезення відповідно до статті 2 цієї Конвенції транспортні засоби комерційного чи приватного використання. Для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, що надаються цим Додатком, транспортні засоби приватного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які постійно проживають на такій території. Згода на тимчасове ввезення транспортних засобів надається без вимагання митного документа або гарантії.

Дана Конвенція, як міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, не встановлює інших правил, ніж ті, що встановлені статтею 2 Закону України «Про громадянство України».

Тобто, ця Конвенція не надає особі, яка одночасно має громадянство України та громадянство іншої держави, права на свій розсуд визначати в якому статусі їй виступати у правових відносинах з державними органами України - в якості громадянина України (резидента), чи в якості громадянина іншої держава (нерезидента).

Колегія суддів вважає, що позивач, як особа, що одночасно має громадянство України та громадянство Болгарії, при ввезені вищевказаного автомобіля на територію України повинен був задекларувати його як громадянин України і відповідно до вимог ч.3 ст.380 МК України сплатити необхідні митні платежі.

Дії позивача по ввезенню цього автомобіля на територію України в статусі громадянина Болгарії, тобто в якості нерезидента України, на думку колегії суддів були направлені на ухилення від сплати митних платежів, які передбачені ч.3 ст.380 МК України, а тому такі дії позивача могли бути кваліфіковані відповідачем за ст.485 МК України.

В той же час колегія суддів зазначає, що суд повинен перевірити спірне рішення Митниці не тільки в частині підстав для його винесення, а також і в частині правильності визначення розміру штрафу.

Колегія суддів вважає, що визначений відповідачем розмір несплачених митних платежів за ввезений позивачем автомобіль «Нісан Прем'єра», державний номер НОМЕР_1, в сумі 194108,07 грн. не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Так, як слідує з матеріалів справи та вказано у спірній постанові такий розмір митних платежів визначений на підставі службової записки м/п «Ізмаїл» Одеської митниці ДФС від 19.09.2016 року №3520/15-70/68.

Відповідно до п.27 ст.4 МК України митні платежі складаються з мита, акцизного податку із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції) та податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).

Згідно Закону України «Про митний тариф України» розмір ввізного мита визначається за встановленими цим законом ставками в процентному відношенні від митної вартості.

Ставки акцизного податку визначені ст.215 Податкового кодексу України залежно від об'єму двигуна автомобіля.

Базою оподаткування податком на додану вартість згідно ст.188 ПК України буде договірна вартість товару з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Згідно п.189.3 ст.189 ПК України ціна продажу вживаного транспортного засобу визначається: для осіб, не зареєстрованих як платники податку, виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого засобу, розрахованої суб'єктом оціночної діяльності, уповноваженим здійснювати оцінку відповідно до закону; для платників податку виходячи з договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін.

Слід зазначити, що окрім ввізного мита, акцизного податку та ПДВ, в період виникнення спірних відносин при ввезені на територію України легкових автомобілів додатково сплачувались ще податок за утилізацію знятих з експлуатації транспортних засобів та спец мито, які згідно Службової записки від 19.09.2016 року №3520/15-70/68 не враховані при визначені суми митних платежів.

Згідно ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. Визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України у митних режимах, відмінних від митного режиму імпорту, здійснюється згідно з положеннями статей 65, 66 цього Кодексу.

Оскільки вищевказаний автомобіль ввозився на територію України у режимі, відмінному від митного режиму імпорту, то визначення митної вартості повинно було здійснюватися відповідно до положень ст.65, ст.66 МК України.

Частиною 1 ст.65 МК України визначено, що митною вартістю товарів, що ввозяться в Україну відповідно до митних режимів, відмінних від режиму імпорту, є ціна товару, зазначена у рахунку-фактурі чи рахунку-проформі. Визначення митної вартості товарів, що ввозяться на митну територію України та поміщуються в митні режими, відмінні від режиму імпорту (крім митного режиму транзиту) зі справлянням митних платежів, здійснюється відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Глава 9 МК України встановлює наступні методи визначення митної вартості:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, які затверджені наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 року №1118 (у редакції наказу Державної митної служби України від 17.03.2008 року №229), вартість транспортного засобу визначається згідно з документами про право власності на цій транспортний засіб, а у разі відсутності такої інформації - згідно з висновком відділу митного органу, у зоні діяльності якої розташовано пункт пропуску через державний кордон України, через який переміщується транспортний засіб.

Такий порядок визначення вартості транспортного засобу застосовується при його ввезенні на територію України у режимі імпорту, тобто при добровільному декларуванні цього транспортного засобу.

У даному випадку добровільне декларування позивачем автомобіля «Нісан Прем'єра», державний номер НОМЕР_1, в режимі імпорту відсутнє, а визначення вартості здійснювалось в процедурі розгляду справи про порушення митних правил, проведення якої регламентовано розділом ХІХ Митного Кодексу України.

Одним із доказів у справі про порушення митних правил згідно п.4 ч.1 ст.495 МК України може бути висновок експерта. Службова записка посадової особи митного органу не може вважатися належним доказом у справі про порушення митних правил в частині визначення вартості автомобіля.

Відповідно до ст.508 МК України однією із процесуальних дій у справі про порушення митних правил є експертиза, яка в свою чергу відповідно до вимог ст.515 та ст.516 МК України призначається на підставі постанови посадової особи митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил, якщо для з'ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо.

Відповідно до ст.486 МК України завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування кожної справи, вирішення її з дотриманням закону. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу.

Враховуючи, що позивачем не надавались відповідачу документи про придбання вказаного транспортного засобу із зазначенням його вартості, то визначення відповідачем митної вартості цього автомобіля в процедурі розгляду справи про порушення митних правил могло бути здійснено шляхом проведення експертного дослідження.

Однак доказів того, що відповідачем було проведено відповідне експертне дослідження вартості вищевказаного автомобіля, під час якого було б враховано технічний стан автомобіля, його комплектація та пробіг, визначені джерела інформації про вартість аналогічних автомобілів, у матеріалах справи відсутні, і відповідач на такі обставини не посилається. Не містить таких даних і вищевказана Службова записка від 19.09.2016 року №3520/15-70/68, в якій взагалі не зазначено, які саме показники брались до уваги при визначенні орієнтовної середньої митної вартості зазначеного автомобіля.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що визначена у спірній постанові сума штрафу в розмірі 582324,21 грн., нарахована відповідачем на підставі визначеної митним органом суми несплачених митних платежів - 194108,07 грн. (194108,07 х 300% = 582324,21 грн.), правильність якої не підтверджена відповідачем належними та допустимими доказами.

Розглядаючи спір про законність притягнення особи до відповідальності за порушення митних правил у вигляді застосування до винної особи штрафу, суд повинен перевірити спірне рішення митного органу не тільки в частині доведення виявленого порушення, а також і в частині правильності нарахування фінансової санкції.

Оскільки в ході судового розгляду правильність нарахованої спірною постановою суми штрафу свого підтвердження не знайшла, колегія суддів погоджується з прийнятим судом першої інстанції рішенням про скасування спірної постанови.

Враховуючи, що судом першої інстанції була дана невірна правова оцінка діям позивача по ввезенню автомобіля «Нісан Прем'єра», державний номер НОМЕР_1, на територію України, однак справа по суті вирішена вірно, то постанова суду першої інстанції відповідно до ст.317 КАС України підлягає зміні в частині підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.308, ст.310, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби - задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 25 липня 2017 року змінити в частині підстав для задоволення позову.

В іншій частині постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 25 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати його прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 15 квітня 2019 року.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.