Справа № 520/9395/18
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 р.Справа № 520/9395/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Чалого І.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

представників сторін : позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, повний текст складено 29.11.18 року по справі № 520/9395/18

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3.) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС у Харківській області), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 21.08.2018 № на суму 1374,28 грн., № на суму 900,59 грн., № на суму 959,80 грн., № на суму 716,38 грн., № на суму 3109,52 грн., № на суму 6016,00 грн., № в частині 1697,70 грн., № в частині 3154,00 грн., № в частині 1809,70 грн., № в частині 3361,30 грн., № в частині 945,70 грн., № в частині 1568,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 по справі № 520/9395/18 адміністративний позов ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - задоволено частково.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № від 21.08.2018 на суму 1374,28 грн.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № від 21.08.2018 на суму 900,59 грн.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № від 21.08.2018 на суму 959,80 грн.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № від 21.08.2018 на суму 716,38 грн.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) сплачену суму судового збору в розмірі 234, 93 грн. (двісті тридцять чотири гривні 93 копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ).

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 по справі № 520/9395/18 скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.08.2018 № на суму 3109,52 грн., № на суму 6016,00 грн., № в частині 1697,70 грн., № в частині 3154,00 грн., № в частині 1809,70 грн., № в частині 3361,30 грн., № в частині 945,70 грн., № в частині 1568,00 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що належні позивачеві нежитлові приміщення літ. «А-1» та літ. «Б-1» по АДРЕСА_3, відповідно до технічних паспортів є виробничими будівлями, що використовуються позивачем у промисловості, а тому в силу пп. «є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно. Нежитлові приміщення 2а, 2б, 3, 4, 5, 5а, 5б, 6, 7 загальною площею 123,2 кв.м. в будівлі літ. «А-1» по АДРЕСА_3 розташовані в громадському будинку, до складу якого входять основні та допоміжні приміщення, що підтверджується правовстановлюючими документами та технічними паспортами, а отже, підпадають під визначення «інші будівлі» із застосуванням ставки податку в розмірі 0,2%. Нежитлові будівлі «Б-1», «Г-1» по АДРЕСА_3 підпадають під визначення «будівлі промисловості та склади», із застосуванням податку 0,5%. Вказані нежитлові будівлі надаються позивачем в оренду для розміщення виробництва ТОВ ВТФ «Фармаком», учасником та директором якого є позивач. Однак, Головним управлінням ДФС у Харківській області при визначенні грошового зобов'язання податку на нерухоме майно за усі вказані вище нежитлові приміщення помилково застосовано ставку 1,2 % як за торгівельні будівлі. При цьому, відповідачем по справі не надано жодного доказу на підтвердження класифікації вказаних вище будівель як торгівельних та не враховано, що відповідно до акту попередньої податкової перевірки від 25.01.2018 № 250/20-40-14-01-08/30590731 господарським призначенням приміщень є виробництво. Крім того, вказує, що оскільки рішення Харківської міської ради від 22.07.2017 № 542/17 прийнято після 15 липня 2016 року, виходячи з вимог п.12.5 ст.12 Податкового кодексу України, вказане рішення набирає чинності з 01.01.2018, а тому встановлені таким рішенням місцеві податки підлягають застосуванню теж з 01.01.2018 року. Застосування контролюючим органом положень ст.266 ПК України з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки зі ставкою 1,0%, можливо було не раніше наступного бюджетного періоду, який настав за плановим (2017 роком), тобто, не раніше 2018 року. Враховуючи викладене, вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 21.08.2018 № на суму 3109,52 грн., № на суму 6016,00 грн. протиправними в повному обсязі, а № , № , № , № , № , № протиправними в частині, що перевищує суму податку, яка, на думку позивача, повинна бути сплачена з урахуванням вірної ставки податку (0,2% або 0,5%).

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала з підстав, викладених в останній, просила суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 по справі № 520/9395/18 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні та в письмових поясненнях просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає безпідставними та помилковими доводи та аргументи позивача, викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу частин нежитлових будівель від 18.02.2013 № 352 ОСОБА_3 належать 1/2 ідеальних часток нежитлових будівель літ. "А-1" загальною площею 509,0 кв.м., Літ. "Б-1" загальною площею 67,0 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.21-22).

На підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 04.03.2013 № 456 ОСОБА_3 належать нежитлові приміщення № 2а, 2б, 3, 4, 5, 5а, 5б, 6, 7 загальною площею 123,2 кв.м. в літ. "А-1", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.24-25).

На підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 04.03.2013 № 461 ОСОБА_3 належать нежитлові приміщення № 2в, 2г, 8а, 8б, 9, 10, 11, 11а, 12, 13 загальною площею 131,3 кв.м. в літ. "А-1", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.28-29).

На підставі договору купівлі-продажу частин нерухомого майна від 05.03.2013 № 478 ОСОБА_3 належить 1/2 ідеальних часток нежитлових приміщень № 1, 2, 14, 15, 16 загальною площею 80,1 кв.м. в літ. "А-1", нежитлових будівель літ. "Б-1" загальною площею 90,4 кв.м., літ. "Г-1" загальною площею 25,5 к.м. (а.с.32-33).

27.07.2018 позивач звернувся із заявою до Головного управління ДФС України щодо здійснення нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до правовстановлюючих документів та технічних паспортів на об'єкти нежитлової нерухомості та надання детального та обґрунтованого розрахунку щодо розрахунків податкових зобов'язань із зазначенням необхідної для їх визначення інформації (а.с.70-71).

Листом від 27.08.2018 №8654/ФОП/20-40-13-09-15 ГУ ДФС у Харківській області (а.с. 72) повідомило позивача про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

21.08.2018 Головним управлінням ДФС у Харківській області винесено податкові повідомлення-рішення на сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості, а саме:

- № на суму 3136,00 грн. за 2017 рік (а.с.82);

- № на суму 1620,92 грн. за 2016 рік (а.с.81);

- № на суму 716,38 грн. за 2015 рік (а.с.76);

- № на суму 3942,40 грн. за 2017 рік (а.с.78);

- № на суму 2037,73 грн. за 2016 рік (а.с.77);

- № на суму 900,59 грн. за 2015 рік (а.с.74);

- № на суму 4201,60 грн. за 2017 рік (а.с.80);

- № на суму 2171,70 грн. за 2016 рік (а.с.79);

- № на суму 959,80 грн. за 2015 рік (а.с.75);

- № на суму 6016,00 грн. за 2017 рік (а.с.84);

- № на суму 3109,52 грн. за 2016 рік (а.с.83);

- № на суму 1374,28 грн. за 2015 рік (а.с.73).

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, ОСОБА_3 звернувся до суду з цим позовом про їх оскарження.

Задовольняючи частково позовні вимоги (в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № на суму 1374,28 грн., № на суму 900,59 грн., № на суму 959,80 грн., № на суму 716,38 грн.), суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем по справі протиправно нараховано позивачу грошове зобов'язання з податку на нерухоме майно за 2015 рік, оскільки цей податок встановлений Харківською міською радою лише у січні 2015 року, а тому не повинен сплачуватися раніше 2016 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.08.2018 № № на суму 3109,52 грн., № на суму 6016,00 грн., № в частині 1697,70 грн., № в частині 3154,00 грн., № в частині 1809,70 грн., № в частині 3361,30 грн., № в частині 945,70 грн., № в частині 1568,00 грн., суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для застосування при оподаткуванні позивача пп «є» пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України, оскільки цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою, навіть за наявності в останнього й статусу підприємця, у власній господарській діяльності, а також з того, що позивачем не доведено факту належності зазначених об'єктів нерухомого майна до будівель промисловості.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, вважає, що внаслідок ненадання судом першої інстанції оцінки всім доводам позивача судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, судом першої інстанції покладено в основу рішення в оскаржуваній частині лише відсутність у позивача права на користування пільгою, передбаченою пп. «є» п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. При цьому, суд першої інстанції помилково вважав, що позивач поширює вказану пільгу на усі належні йому нежитлові приміщення, не врахувавши, що останні, за твердженням представника позивача, відносяться до різних категорій, для кожної з яких згідно застосовується окрема ставка податку на нерухоме майно.

Так, представник позивача стверджував, що нежитлові будівлі літ. «А-1» та літ. «Б-1» по АДРЕСА_3 в м. Харкові за функціональним призначенням є виробничими будинками, підпадають під категорію «будівлі промисловості та склади» та відповідно до пп. «є» п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України звільнені від оподаткування; нежитлові приміщення № 2а, 2б, 3, 4, 5, 5а, 5б, 6, 7 загальною площею 123,2 кв.м. в літ. "А-1", а також № 2в, 2г, 8а, 8б, 9, 10, 11, 11а, 12, 13 загальною площею 131,3 кв.м., розташовані в літ. "А-1", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, що є громадським будинком, до складу якого входять основні та допоміжні приміщення (коридори, підсобні приміщення, вбиральня, умивальник, душ, основні приміщення, коридори, кабінет, санвузли), підпадають під визначення «інші будівлі» та повинні оподатковуватися за ставкою 0,2%; нежитлові приміщення № 1, 2, 14, 15, 16 загальною площею 80,1 кв.м., розташовані в літ. "А-1", а також будівлі літ. «Б-1» та «Г-1» по АДРЕСА_3 підпадають під визначення «будівлі промисловості та склади» і повинні оподатковуватися за ставкою 0,5%.

Надаючи оцінку податковим повідомленим-рішенням в частині, що переглядається в апеляційному порядку, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, податковими повідомленнями рішеннями № , № , № , № визначено ОСОБА_3 грошове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік, а податковими повідомленнями-рішеннями № , № , № , № - за 2017 рік.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, набрав чинності з 01 січня 2015 року (далі - Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Пунктом 12.3. статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Рішенням 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 №126/11 "Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України" затверджено Положення про порядок обчислення та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Харкові.

Рішенням 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 №1793/15 "Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 року №126/11 "Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України" встановлено у 2015 році податок на майно, зокрема, затверджено у новій редакції Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Харкові (далі по тексту - Положення).

Підпунктом 1.2.2 пункту 1.2 цього Положення надано визначення поняття та наведено класифікацію об'єктів нежитлової нерухомості.

Так, об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Додатком № 1 до Положення встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, на 2015 та на 2016 роки, а додатком 2 до Положення затверджено зональний поділ м. Харкова, відповідно до якого АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 віднесено до 4 зони.

Згідно з додатком № 1 до Положення ставки податку на 2016 рік, визначені у відсотках від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр, для 4 зони складають : будівлі готельні - 2%, будівлі офісні - 1,2%, будівлі торговельні - 1,2%, гаражі - 0,2%, будівлі промислові та склади - 0,5%, будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 2%, господарські (присадибні) будівлі - 0,1%, інші будівлі - 0,2%.

Рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і зборі у місті Харкові» встановлено на території міста Харкова на 2017 рік ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для 4 зони : будівлі готельні - 1%, будівлі офісні - 1%, будівлі торговельні - 1%, гаражі - 0,1%, будівлі промислові та склади - 0,25%, будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 21, господарські (присадибні) будівлі - 0%, інші будівлі - 0,1% (додаток 5 до рішення).

Пунктом 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України ).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об'єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів. Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об'єктом оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Підпункт «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлює, що не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Позивач стверджує, що за призначенням належні позивачу 1/2 нежитлові будівлі літ. «А-1» та «Б-1» по АДРЕСА_3 у м. Харкові є виробничими будівлями, використовуються у виробничій діяльності промисловим підприємством та не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно на підставі пп. «є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

При цьому, позивач ототожнює нежитлові будівлі та приміщення, що належать йому як фізичній особі, із будівлями промислових підприємств, зазначивши, що умовою для застосування пільги з оподаткування відповідно до підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є виробниче призначення будівель та фактичне їх використання як об'єкту промисловості.

Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є зокрема те, що така умова як зв'язок об'єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами «е» та «і», на відміну від пункту «є». Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив'язку або до статусу суб'єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб'єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»)), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо).

Буквальний аналіз пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як «будівлі промисловості промислових підприємств». При цьому законодавець використав прислівник «зокрема», який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб'єкта власності.

За положеннями підпункту 14.1.1291. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Слід відмітити, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала поняття «промислове підприємство».

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устатковання, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар'єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Промисловість в розумінні економічної теорії - це провідна галузь господарства, яка об'єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство - це самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Наведені положення дають підстави дійти висновку, що застосування пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов'язкових умов : наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

Разом з тим, в межах спірних відносин наявна лише одна з обов'язкових умов - виробничі приміщення.

Відтак, об'єкти нерухомості (1/2 нежитлових будівель літ. «А-1» та літ. «Б-1» по АДРЕСА_3 в м. Харкові), які на праві власності належать позивачу як фізичній особі, навіть за умови використання їх промисловим підприємством на умовах оренди, не підпадають під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка перебуває у власності фізичної особи.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Верховного суду від 15 травня 2018 року по справі №806/2461/17, яка є обов'язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.

З огляду на викладене, є хибними твердження представника позивача про те, що вказані нежитлові будівлі звільнені від оподаткування податком на нерухоме майно в силу пп. «є» п. 266.2 ст.266 ПК України як виробничі приміщення.

Крім того, помилковими є і твердження представника позивача про те, що оскільки рішення Харківської міської ради від 22.07.2017 № 542/17 прийнято після 15 липня 2016 року, застосування контролюючим органом ставки податку, встановленої цим рішенням, в силу пп.12.3.4 п.12.3, п.12.5 ст.12 ПК України можливо не раніше 2018 року і не повинне застосовуватись при оподаткуванні нерухомого майна у 2017 році, з наступних підстав.

Відповідно до п.12.5 ст.12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Згідно з пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Разом з тим, 20.12.2016 було прийнято Закон України № 1791-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» (далі по тексту - Закон № 1791), яким змінено граничні розміри місцевих податків і зборів, зокрема ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Пунктом 4 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1791 установлено, шо в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Враховуючи викладене, рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 № 542/17, яке набрало чинності 01.03.2017, є офіційно оприлюдненим нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та підлягає застосуванню при визначенні ставок податку на нерухоме майно за 2017 рік.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що приймаючи податкові повідомлення-рішення в оскаржуваній частині контролюючим органом невірно визначено ставки податку спірних нежитлових приміщень без урахування виду об'єктів нежитлової нерухомості та умов їх використання та порушено граничний строк для їх прийняття.

З приводу ставок податку, які були застосовані відповідачем при оподаткуванні спірних нежитлових приміщень, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, при визначенні ОСОБА_3 грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, Головним управлінням ДФС у Харківській області взято ставку податку, яка відповідно до рішень Харківської міської ради від 21.01.2015 №1793/15, від 22.02.2017 № 542/17 застосовується при оподаткуванні приміщень торгівлі : за 2016 рік - 1,2% розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. бази оподаткування, за 2017 рік - 1%.

Однак, слід вказати, що у технічних паспортах на спірні нежитлові будівлі, так і в інших документах, що надавались на перевірку (договори купівлі-продажу, витяги з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно), відсутні будь-які відомості, які б давали підстави контролюючому органу віднести зазначені будівлі до торгівельних будівель у розумінні вищезазначених рішень Харківської міської ради (торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі та громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування) та застосувати при оподаткуванні будівель, належних позивачеві, ставку 1,2% за 2016 рік та 1% за 2017 рік.

Натомість, відповідно до наданих до матеріалів справи копій технічних паспортів нежитлові будівлі літ. «А-1» та літ. «Б-1» по АДРЕСА_3, є виробничими будинками, нежитлові будівлі літ. «А-1», літ. «Б-1» по АДРЕСА_3 є громадськими будинками, які, згідно з експлікацією, мають у своєму складі основні та підсобні приміщення, коридори, убиральню, умивальник, душ, санвузол, котельню, а будівля літ. «Г-1» є громадським будинком, при цьому, згідно з експлікацією приміщень нежитлові приміщення літ. «Г-1» по АДРЕСА_3, є складами.

Наданими представником позивача копіями договорів оренди підтверджується, що ОСОБА_3 як фізичною особою належні йому нежитлові будівлі літ. «А-1» та літ. «Б-1» по АДРЕСА_3 в м. Харкові, нежитлові приміщення № 2а, 2б, 3, 4, 5, 5а, 5б, 6, 7 загальною площею 123,2 кв.м. в літ. "А-1", № 2в, 2г, 8а, 8б, 9, 10, 11, 11а, 12, 13 загальною площею 131,3 кв.м., № 1, 2, 14, 15, 16 загальною площею 80,1 кв.м., розташовані в літ. "А-1", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, літ. «Б-1» та літ. «Г-1» по АДРЕСА_3, з 2013 року надані в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельній фірмі «Фармаком», учасником та директором якого є ОСОБА_3, для розміщення виробництва (т.1, а.с.150-173).

Здійснення виробництва у вказаних вище приміщеннях підтверджується наданими представником позивача фотоматеріалами зовнішнього та внутрішнього стану будівель та приміщень, що входять до їх складу. Із зазначених фотоматеріалів вбачається, що за основним функціональним призначенням будівлі літ. «А-1», «Б-1» по АДРЕСА_3 є виробничими будівлями, в яких розташовані виробничі приміщення, та до складу будівель літ.»А-1», «Б-1», «Г-1» входять, зокрема, виробничі приміщення, топочна, склади. В цілому зазначені будівлі використовується як єдиний майновий комплекс для виробництва продукції.

Зазначені фотоматеріали спростовують твердження відповідача про те, що спірні об'єкти нерухомості є будівлями торгівлі.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, відповідачем ані до суду першої інстанції, ані на вимогу суду апеляційної інстанції не надано доказів належності спірних будівель за адресою : АДРЕСА_3 та 5-Б, до торгівельних будівель у розумінні рішень Харківської міської ради від 21.01.2015 №1793/15, від 22.02.2017 № 542/17.

При цьому, як зазначено у п.4 рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 № 542/17 з посиланням на п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1791, з 1 січня 2017 року до набрання чинності цим рішенням ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5.

Таким чином, при оподаткуванні об'єктів нерухомості за період з 01.01.2017 по 28.02.2017 повинна була застосовуватися ставка податку з коефіцієнтом 0,5 (0,5% замість 1%).

Однак, з наданого відповідачем розрахунку грошових зобов'язань податку на нерухоме майно за 2017 рік, визначених ОСОБА_3 спірними податковими повідомленнями-рішеннями, не вбачається, що відповідачем враховано вказані норми Закону № 1791 та рішення Харківської міської ради, оскільки за весь 2017 рік розраховано податок за ставкою 1%.

Враховуючи викладене, відповідачем не доведено правильності розрахунку грошових зобов'язань при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Крім того, колегія суддів відмічає, що відповідно до підпункту 266.6.1 статті 266 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є календарний рік.

Згідно з пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Колегія суддів зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення № , № , № , № , № , № , № , № про донарахування позивачеві грошового зобов'язання податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 та 2017 роки, винесені 21.08.2018, тобто, після 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), що свідчить про порушення відповідачем приписів пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України.

Посилання відповідача на статтю 102 Податкового кодексу України є необґрунтованими, оскільки положення останньої щодо можливості визначення контролюючим органом платнику податків суми грошових зобов'язань протягом 1095 днів після граничного строку сплати грошових зобов'язань є загальною по відношенню до положень пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, яка є спеціальною та має переважне застосування.

Враховуючи викладене, спірні податкові повідомлення-рішення в оскаржуваній частині прийняті відповідачем з порушенням встановленого законом строку.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 29.01.2019 по справі № 817/213/16, яка є обов'язковою для врахування в силу ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів, ч.6 ст.242 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 21.08.2018 № про визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 3109,52 грн., № на суму 6016,00 грн., № в частині визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно на суму 1697,70 грн., № в частині 3154,00 грн., № в частині 1809,70 грн., № в частині 3361,30 грн., № в частині 945,70 грн., № в частині 1568,00 грн., діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, отже, наявні підстави для скасування податкових повідомлень-рішень № - в повному обсязі, та № , № , № , № , № , № , № - в оскаржуваній частині.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст. 317 КАС України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З огляду на викладене вище, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 по справі № 520/9395/18 в частині відмови в задоволенні позову є таким, що прийняте з порушенням вимог процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин справи, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 року по справі № 520/9395/18 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) № на суму 3109,52 грн., № на суму 6016,00 грн., № в частині 1697,70 грн., № в частині 3154,00 грн., № в частині 1809,70 грн., № в частині 3361,30 грн., № в частині 945,70 грн., № в частині 1568,00 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 469 (чотириста шістдесят дев'ять) грн. 87 коп. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1057 (одна тисяча п'ятдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 16.04.2019 року