Справа № 620/659/19
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/659/19

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Тихоненко О.М., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУПФУ в Чернігівській області, відповідач) про визнання протиправною відмову відповідача у підвищенні розміру пенсії на 5% відповідних сум грошового забезпечення позивачу та зобов'язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії на підставі п. 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», абзацу 2 пункту 15 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», статті 102 Закону України «Про Національну поліцію», статтей 13,43,46,51,63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та іншими нормативно-правовими актами із розрахунку 70% від сум грошового забезпечення з урахуванням проведених виплат без обмеження строків починаючи з 01.01.2016.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що останній є пенсіонером органів внутрішніх справ та з 1998 року перебуває на пенсійному обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у розмірі 65% відповідних сум грошового забезпечення. Вказує, що його звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «б» (через хворобу). Вважає, що на нього розповсюджуються норми Закону України «Про Національну поліцію», в зв'язку з чим має право на перерахунок пенсії, оскільки відбулася фактична зміна розмірів грошового забезпечення в порівнянні з тими, що застосовувалися при обчисленні пенсій нинішнім пенсіонерам, колишнім працівникам міліції. В зв'язку з тим, що пенсія позивачу була призначена в розмірі 65% відповідних сум грошового забезпечення не вірно, то у останнього з 01.01.2016 виникло законне право на збільшення розміру пенсії за вислугу років на 5% відповідних сум грошового забезпечення, оскільки позивач був звільнений через хворобу, тобто необхідно було перерахувати пенсію в розмірі 70% (55%+15%) відповідних сум грошового забезпечення, однак відповідачем вказаний перерахунок з 01.01.2016 в порушення вимог законодавства не проведено.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.03.2019 прийнято позовну заяву, відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Заявами по суті є позов та відзив.

Представником відповідача, в межах встановленого судом строку, подано відзив на позов, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та зазначає про наявність підстав для залишення позову без розгляду, оскільки позивачем пропущено встановлений Кодексом адміністративного судочинства України шестимісячний строк звернення до суду. Вказує, що право на отримання додаткових 5% до пенсії мають військовослужбовці, звільнені зі служби в поліції на підставі пунктів 2,3 частини першої ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» через хворобу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Щодо зазначення у відзиві на позов пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до суду, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне зазначити, що дійсно, положеннями частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Однак, право на перерахунок пенсії є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком в силу вимог законодавства України.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.03.2019 у справі № 806/1952/18.

Враховуючи вищевикладене, судом не знайдено підстав для залишення позову без розгляду.

Відповідно до наказу від 16.12.1998 № 334 о/с Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (по особовому складу) згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України позивача звільнено з органів МВС у запас Збройних Сил України за п. 64 «б» (через хворобу) з 09.12.1998. Вислуга на день звільнення в календарному обчисленні становить 25 років 02 місяці 00 днів, в пільговому обчисленні не має (а.с.16).

Позивачу з 09.12.1998 призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 65% відповідної суми грошового забезпечення (а.с.17).

Зі змісту свідоцтва про хворобу № 976 від 03.12.1998, виданого військово-лікарською комісією за розпорядженням ВК УМВС України у Чернігівській області, вбачається, що позивач визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час (а.с.15).

19.01.2019 позивач звернувся до ГУПФУ в Чернігівській області з заявою про перерахунок пенсії в розмірі 70% грошового забезпечення з урахуванням раніше виплаченої суми з 01.01.2016 (а.с.23-25).

Листом від 04.02.2019 № 383/С-12/03 відповідач повідомив позивача, що пенсія виплачується згідно чинного законодавства в розмірі 65% грошового забезпечення відповідно до пункту «а» частини першої ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с.39-40).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно з пунктом «а» статті 12 Закону право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше;

Пунктом «а» частини першої статті 13 Закону визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Аналізуючи наведену норму, можна прийти до висновку, що визначальним критерієм для встановлення розміру пенсії (50% чи 55% відповідних сум грошового забезпечення) є підстава звільнення особи з військової служби. Зокрема, пенсія в розмірі 55% встановлюється звільненим військовослужбовцям виключно у двох випадках: звільнення у відставку за віком або звільнення у відставку за станом здоров'я.

При цьому суд зазначає, що така підстава звільнення повинна бути зазначена у наказі про звільнення.

Як встановлено судом, позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за підпунктом «б» пункту 64 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991 (далі - Положення № 114) та призначено пенсію за вислугу років (а.с.16,17).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (далі - у редакції, що діяла на момент призначення пенсії) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) в запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування військовозобов'язаних у запасі і за станом здоров'я придатні до військової служби в мирний або воєнний час; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування військовозобов'язаних у запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до підпункту «б» пункту 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.

Натомість, звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу у відставку врегульоване пунктом 65 Положення № 114, відповідно до якого особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку), зокрема: б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 1998 року звільнений зі служби в запас Збройних Сил України через хворобу за підпунктом «б» пункту 64 Положення № 114, а не у відставку через хворобу за пунктом «б» пункту 65 вказаного Положення.

Таким чином, оскільки позивач звільнений з військової служби в запас, а не у відставку, він не має права на обчислення його пенсії з розрахунку 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Крім того, посилання позивача на перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» та частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію», в якій не розмежовано звільнення через хворобу у відставку чи у запас, суд не приймає до уваги, оскільки пенсія позивачу призначена ще в 1998 році відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а Закон України «Про національну поліцію» набув чинності з 07.11.2015, тобто після звільнення позивача зі служби, та не має зворотної дії в часі і ним, чи іншими законами не передбачено зміни формулювання підстав звільнення зі служби співробітників міліції, які були звільнені до набрання чинності цим законом і відповідного перерахунку пенсії.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Конституційним Судом України наголошено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти як таку, що починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону чи іншого нормативно-правового акта поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності. Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості суб'єктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акта.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії з розрахунку 70% грошового забезпечення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1);

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П'ятницька, 83-а, м. Чернігів, 14005, ).

Повне судове рішення складено 15.04.2019.

Суддя О.М. Тихоненко