Справа № 360/3334/18
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року справа №360/3334/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Ястребової Л.В., Компанієць І.Д., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року (головуючий суддя І інстанції - Шембелян В.С.), складене в повному обсязі 25 січня 2019 року в м. Сєвєродонецьку Луганської області, у справі № 360/3334/18 за позовом 6 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування рішень,

УСТАНОВИВ:

22 жовтня 2018 року 6 державна пожежно-рятувальна частина Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області (далі позивач, ДПРЧ-6) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення № від 20.12.2017 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в сумі 80978,66 грн.; визнання протиправним та скасування рішення № від 20.12.2017 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в сумі 5072,17 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року позовні вимоги задоволені. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Луганській області № від 20.12.2017 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, за період з 22.03.2016 до 23.11.2016 штрафу у розмірі 68238,68 грн. та нарахування пені у розмірі 12739,98 грн., всього на загальну суму 80978,66 (вісімдесят тисяч дев'ятсот сімдесят вісім гривень 66 коп.).

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Луганській області № від 20.12.2017 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, за період з 21.01.2016 до 15.09.2017 штрафу у розмірі 4507,44 грн. та нарахування пені у розмірі 564,73 грн., всього на загальну суму 5072,17 (п'ять тисяч сімдесят дві гривні 17 коп.). Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись із судовим рішенням, Головне управління ДФС у Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначило, що судом першої інстанції не враховано, що сплата позивачем нарахувань та погашення заборгованості з єдиного внеску відбувалось платежами після 20 числа кожного місяця, що є порушенням норм ч. 8 ст. 9 Закону України № 2464, що підтверджується інтегрованою карткою платника, внаслідок чого і були прийняті рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені. Також наголошує на тому, що факт перебування відповідного платника податків на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, віднесених до переліку населених пунктів, де проводилась антитерористична операція, не може бути достатньою підставою для звільнення платника єдиного внеску від відповідальності, штрафних та фінансових санкцій, пені за невиконання вимог законодавства щодо своєчасної сплати єдиного внеску. ДПРЧ-6 до органу доходів і зборів відповідну заяву про звільнення від виконання обов'язків та сертифікат Торгово-промислової палати України про настання форс-мажорних обставин не надавало. Також зазначає, що судом порушено вимоги ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України щодо розподілу судових витрат.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 6 державна пожежно-рятувальна частина Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області є юридичною особою, код 38052448, перебуває на обліку в Станично-Луганській ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області як платник єдиного внеску, юридична адреса: 92700, Луганська область, м. Старобільськ, вул. Старотаганрогська, 113, є бюджетною установою, що утримується за рахунок коштів державного бюджету. У ДПРЧ-6 проходять службу особи рядового і начальницького складу цивільного захисту та працюють вільнонаймані працівники на підставі трудового договору (а.с. 21-22, 39).

20 грудня 2017 року рішенням в.о. начальника ГУ ДФС у Луганській області № та № на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування» за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до позивача застосований штраф за період з 22.03.2016 по 23.11.2016 у розмірі 68238,68 грн. та нарахована пеня внаслідок несвоєчасного перерахування єдиного соціального внеску у розмірі 12739,98 грн., та за період з 21.01.2016 по 15.09.2017 року штраф у розмірі 4507,44 грн. та нарахована пеня 564,73 грн. відповідно (а.с. 40-43).

Позивач скористався правом адміністративного оскарження та звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою від 09.07.2018 (а.с. 27).

Рішенням від 09.08.2018 за № 26089/6/99-11-02-02-25 скарга залишена без розгляду як подана з порушенням 10-денного строку її подання (а.с. 36).

Як свідчать матеріали справи, у грудні 2015 року у Додатку 4 до порядку формування та подання страхувальниками звіту, щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації ) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів у таблиці 4 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суми грошового забезпечення та на суми допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами» були помилково внесені дані у розділ II рядку 3 Нараховано єдиного внеску, 33,2% - 3344,90 грн. та рядку 5 Утримано єдиного внеску із застрахованих осіб, 2% - 201,50 грн., які повинні були відображені у розділі І цієї таблиці (а.с.34).

Помилка була виправлена у лютому 2016 року при здачі звіту за січень 2016 року (а.с. 35).

У червні 2016 року у Додатку 4 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми, нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів» у таблиці 4 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суми грошового забезпечення та на суми допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами» у рядку 6.1 «Нараховано єдиного внеску» була помилково зазначена сума нарахованого єдиного внеску 192543,84 грн. замість необхідної 42359,65грн. (арк.спр. 32).

Загальна сума грошового забезпечення підтверджується меморіальним ордером № 5 за червень 2016 року (а.с. 31).

Зазначена помилка була виправлена у жовтні 2016 року при наданні звіту з ЄСВ.

Згідно платіжного доручення № 24 від 26.02.2016 сплата єдиного соціального внеску у розмірі 39990,45 грн., нарахованого на суму грошового забезпечення замість необхідного рахунку 1230, була здійснена на розрахунковий рахунок 1230, що призвело до недоїмки по сплаті ЄСВ, нарахованого на грошове забезпечення військовослужбовців (а.с. 37).

Помилка, була виправлена, у грудні 2016 року листом про перерахування коштів на відповідний рахунок від 05.12.2016 за вих № 13/108-270, адресованим Начальнику Старобільської ОДПІ (а. с.24).

У червні 2017 року платіжним дорученням № 133 від 29.06.2017 у розмірі 10343,45 грн., та у липні 2017 року платіжним дорученням № 20 від 14.07.2017 у розмірі 3315,76 грн., платіжним дорученням № 145 від 26.07.2017 у сумі 12080,04 грн. ЄСВ нарахований на заробітну плату вільнонайманих працівників, було перераховано на рахунок 1230, який застосовується для зарахування ЄСВ, нарахованого на грошове забезпечення атестованих співробітників замість необхідного 1230, що призвело до недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а.с. 25, 38).

Правомірність прийняття контролюючим органом вищевказаного рішення та застосування штрафних санкцій та пені до позивача є спірним питанням даної справи.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VІ від 08 липня 2010 року (далі - Закон №2464), Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02 вересня 2014 року (далі - Закон № 1669) та іншими нормативно-правовими актами стосовно спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 страхувальники роботодавці та інші особи відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 2 ч. 1 ст.1 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону № 2464 виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Стаття 4 Закону № 2464-VI визначає перелік суб'єктів, які відносяться до платників єдиного внеску.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Абзацом 1 ч 8 ст. 9 Закону № 2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у п. 4 і 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Згідно частини 7 ст. 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Днем сплати єдиного внеску вважається: 1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, крім випадків, передбачених законодавством.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, платіжним дорученням № 24 від 26.02.2016 сплачено єдиний соціальний внесок у розмірі 39990,45 грн., нарахований на суму грошового забезпечення замість необхідного рахунку 1230, на розрахунковий рахунок 1230, що призвело до недоїмки по сплаті ЄСВ, нарахованого на грошове забезпечення військовослужбовців (а.с. 37).

Помилка, була виправлена, у грудні 2016 року шляхом надіслання листа начальнику Старобільської ОДПІ Лиманському М.Ф. про перерахування коштів на відповідний рахунок від 05.12.2016 за вих № 13/108-270 (а. с.24).

У червні 2017 року платіжним дорученням № 133 від 29.06.2017 у розмірі 10343,45 грн., та у липні 2017 року платіжним дорученням № 20 від 14.07.2017 у розмірі 3315,76 грн., платіжним дорученням № 145 від 26.07.2017 у сумі 12080,04 грн. ЄСВ нарахований на заробітну плату вільнонайманих працівників, було перераховано на рахунок 1230, який застосовується для зарахування ЄСВ, нарахованого на грошове забезпечення атестованих співробітників замість необхідного 1230, що призвело до недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а.с. 25, 38).

Отже, позивачем сплачено єдиний внесок, проте на невідповідний рахунок.

Згідно з пунктом 9 Порядку зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.01.2016 № 6 у разі помилкової сплати сум єдиного внеску та/або сум застосованих фінансових санкцій на рахунок 3719 органу доходів і зборів, в якому платник не перебуває на обліку, розрахунковий документ на перерахування таких коштів на відповідний рахунок 3719 органу доходів і зборів, у якому платник перебуває на обліку, оформлюється підрозділом органу доходів і зборів, відповідальним за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, нижчого рівня за заявою платника та передається управлінню (відділенню) Казначейства не пізніше двох робочих днів з дня надходження висновку.

Отже, вищезазначені штрафні санкції застосовуються у разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску, а не у випадку помилково сплачених сум єдиного внеску на невідповідний рахунок. Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак, дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть слугувати підставою для застосування штрафів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем зобов'язання зі сплати єдиного внеску виконані вчасно, у встановлені Законом терміни для такої сплати. Помилка при зазначенні невідповідного рахунку 3719, не може слугувати підставою для застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасне перерахування ЄСВ.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судом першої інстанції в цій частині було порушено норми матеріального та процесуального права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.05.2018 № 815/2405/16.

Крім того, Закон № 1669-VII, який набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Підпунктом 8 п. 4 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII внесено зміни до Закону № 2464-VІ, а саме підп. «б» розд. VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено п. 9-3 такого змісту: «Платники єдиного внеску, визначені ст. 4 Закону № 2464-VI, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому ПК України для списання безнадійного податкового боргу».

Згідно з п. 2 Закону України від 02 березня 2015 року № 219-VIII «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці», п. 9-3 в редакції Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII вважати п. 9-4.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

На виконання абз. 3 п. 5 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р), яке втратило чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Отже, факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу, стягнення і відповідальності за порушення Закону №2464-VI.

З урахуванням абз. 3 п. 9-3 (у подальшому п. 9-4) розд. VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Судом першої інстанції встановлено, що спірні рішення органу доходів і зборів від 20 грудня 2017 року прийнято стосовно позивача, як платника єдиного внеску, що з 21 червня 2012 року перебуває на обліку в органі доходів і зборів, який розташований в м.Старобільську Головного управління ДФС у Луганській області (переліком віднесений до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція).

З аналізу наведених правових норм, встановлених обставин справи, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в рішенні від 30 березня 2018 року у зразковій справі № 812/292/18, абз. 3п. 9-3 (у подальшому п. 9-4) розд. VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, суд дійшов висновку, що факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, є підставою для незастосування до таких платників заходів впливу та стягнення за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в силу прямої дії норми Закону № 2464-VI, яка забороняє притягнення до відповідальності за невиконання обов'язків платника єдиного внеску.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що Закон № 1669 не скасовує обов'язків платника податків, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Стосовно доводів апелянта, що умовою для звільнення платників від виконання обов'язків, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, є подання заяви про звільнення від виконання цих обов'язків, а також отримання сертифікату Торгово-промислової палати України про наявність форс-мажорних обставин, які призвели до несвоєчасної сплати єдиного внеску суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Дійсно, відповідно до ст. 10 Закону №1669-VII протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Статтею 14-1 Закону України № 1669-VІІ Торгово-промисловій палаті України надано право засвідчувати форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видавати сертифікати про такі обставини.

Також в абз. 2 п. 9-3 (у подальшому п. 9-4) Закону №1669-VII зазначено про підставу для звільнення платників єдиного внеску від виконання їх обов'язків, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, а саме, подання заяви до органу доходів та зборів за місцем обліку у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Зміни до Закону № 2464-VI у частині звільнення платників єдиного внеску, які перебувають на території антитерористичної операції, від відповідальності за невиконання вимог законодавства щодо його (внеску) вчасної сплати внесено саме Законом №1669-VII.

За змістом ст. 1, ч. 1, 2 ст. 8 Основного Закону Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, закони приймаються на її основі й мають відповідати їй.

Відповідно до ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше актом.

Органи доходів і зборів, а також платники єдиного внеску під час здійснення своїх повноважень та обов'язків застосовують приписи Закону № 2464-VI, оскільки правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, передбачені саме цим Законом, норми якого є спеціальними в порівнянні з нормами Закону №1669-VII.

Тобто, єдина підстава для звільнення від виконання обов'язків зі сплати єдиного внеску зазначена в нормі п. 9-3 (у подальшому п. 9-4) розд. ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, яка не передбачає обов'язку подання такого сертифікату.

Щодо подання заяви як обов'язкової підстави для звільнення від виконання обов'язків, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, слід зазначити, що її подання є додатковою умовою для списання і в подальшому ненарахування штрафних санкцій та пені на суми несвоєчасної сплати зобов'язань по єдиному внеску, передбаченому ПК України для списання безнадійного податкового боргу. Платник єдиного внеску має можливість подання такої заяви протягом певного строку (тридцяти днів) після закінчення антитерористичної операції.

Натомість, звільнення від відповідальності передбачено безпосередньо у Законі № 2464-VI та не потребує додаткового звернення, оскільки ця норма встановлює «незастосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій» та адресована насамперед до осіб, які наділені повноваженнями щодо застосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року по справі № 360/3334/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 квітня 2019 року.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді І.Д. Компанієць

Е.Г. Казначеєв