Справа № 819/723/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/1941/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

секретаря судового засідання Герман О.В.,

представника позивача Ханас І.О.,

представника апелянта Оленяка В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року про накладення штрафу у справі № 819/723/18 за адміністративним позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Зелене господарство» до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Державного кадастрового реєстратора Пендзея Назарія Михайловича про визнання протиправним і скасування рішення (ухвала суду першої інстанції прийнята суддею Подлісною І.М. в м. Тернополі Тернопільської області 20.12.2018 року, згідно з протоколом судового засідання о 15:34 год., повний текст судового рішення складено 24.12.2018), -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 травня 2018 р. позов задоволено повністю адміністративний позов Товариства з додатковою відповідальністю «Зелене господарство» (далі - позивач, ТДВ «Зелене господарство») до Державного кадастрового реєстратора Пендзей Назарія Михайловича (далі - Дрежреєстратор Пендзей Н.М.), Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області) ро визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії. Повідомлення Держреєстратора Пендзей Н.М., що здійснює діяльність у складі ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області, про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № ПВ- 18 від 19.02.2018 р. та № ПВ-018 від 19.03.2018 р. визнані протиправними та скасовані. Зобов'язано Держреєстратора Пендзей Н.М., що здійснює діяльність у складі ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області, прийняти у ТДВ «Зелене господарство» заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки площею 0,0753 га, яка розташована на бульв. Т. Шевченка, 43 у м. Тернополі, для обслуговування магазину «Лілея» та стосовно земельної ділянки площею 18,9000 га., яка розташована по вул. Львівська в м. Тернополі, для розміщення плодорозсадника та провести в установленому законом порядку у Державному земельному кадастрі дії з державної реєстрації цих земельних ділянок із включенням відомостей про них, які передбачені положеннями Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру.

Крім того, встановлений судовий контроль за виконанням судового рішення в даній адміністративній справі із зобов'язанням ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області подати у десятиденний строк з дня набрання даного судового рішення законної сили звіт про виконання судового рішення.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2018 р. апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області залишено без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 травня 2018 року в справі № 819/723/18 - без змін.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року за наслідками розгляду звіту ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 травня 2018 р. накладено на керівника - начальника ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області Кузь Івана Івановича штраф у сумі тридцять розмірів прожиткового мінімуму працездатних осіб - 57630 гривень.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржило ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області, яке, покликаючись на те, що вказана ухвала є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року скасувати.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що накладення судом штрафу є санкцією за невиконання рішення суду, в частині неподання звіту про його виконання, однак судом першої інстанції дана санкція застосована за відсутності вини керівника Головного управління, оскільки останній, не наділений повноваженнями на втручання у діяльність кадастрового реєстратора. Крім того, позивач не звертався повторно із заявою від 19.08.2018 року, яку відповідно до рішення суду від 31.05.2018 року держреєстратор повинен був прийняти та провести відповідні реєстраційні дії щодо реєстрації земельних ділянок.

У судовому засіданні представник апелянта наполягав на задоволенні апеляційної скарги, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу сторона позивача не скористалася.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено, що станом на час розгляду судом першої інстанції звіту відповідача про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 травня 2018 р. відповідачем не виконано, а, навпаки, ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області вчинені дії, які призвели до повторного порушення прав позивача.

Так, 26.11.2018 року до суду першої інстанції надійшов Звіт ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області про виконання рішення суду від 31.05.2018 року, в якому суб'єкт владних повноважень зазначив про необхідність повторного подання позивачем документів для реєстрації земельних ділянок.

Крім того, листом ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області від 03.12.2018 р. № 9-19-0.20-6809/2-18 в порядку інформування позивача ТДВ «Зелене господарство» щодо виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 травня 2018 р. повідомив позивача, які документи подаються для державної реєстрації земельних ділянок Державному кадастровому реєстратору та, що неподання позивачем у належний спосіб цих документів унеможливлює виконання судового рішення у визначений спосіб.

Позивач на виконання вимог даного листа 29.11.2019 р. подав через Центр надання адміністративних послуг дві заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, однак Державний кадастровий реєстратор Пендзей Н.М., прийняв рішення 12.12.2018 р. № РВ-018 від та від 12.12.2018 р. № РВ-08, якими відмовив у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру.

Вказані дії відповідача, як правильно зазначив у спірній постанові суд першої інстанції, свідчать про умисне невиконання ними рішення суду від 31 травня 2018 р.

Відповідно до частини другої ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно наклав на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф.

Щодо покликань апелянта на те, що вина керівника Головного управління у невиконанні рішення суду відсутня, оскільки останній, не наділений повноваженнями на втручання у діяльність кадастрового реєстратора, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 39 Закону України «Про Державний земельний кадастр» виконавці робіт із землеустрою та землеоціночних робіт, посадові особи, які здійснюють формування та/або внесення до Державного земельного кадастру відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру, державні кадастрові реєстратори за порушення законодавства у сфері Державного земельного кадастру несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність у порядку, встановленому законом. Дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, апеляційний суд приходить до переконання про те, що оскільки державний кадастровий реєстратор центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, є посадовою особою, яка здійснює формування та/або внесення до Державного земельного кадастру відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру, суд першої інстанції правомірно наклав на керівника ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області штраф за невиконання рішення суду.

Згідно частини 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У Рішенні від 20 жовтня 2011 року по Справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04 ЄСПЛ зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (п. 70).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити колишню «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії». Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (п. 71).

З огляду на зазначені висновки ЄСПЛ, не може бути визнаним законне невиконання рішення суду, тим більше з повторним порушенням права позивача, на захист якого ухвалене таке судове рішення.

У п. 58 Рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної4 відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року про накладення штрафу у справі № 819/723/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 16.04.2019