Справа № 120/796/19-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 квітня 2019 р. Справа № 120/796/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Литвин Д.С.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: ОСОБА_1

до: управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці

про: визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулась в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (далі - УПФУ в м. Вінниці, відповідач) про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 25.04.2018 їй була призначена пенсія за віком відповідно ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". 15.01.2019 позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці з заявою про отриманням грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Разом з тим, отримала лист №20/Д-1 від 28.01.2019, у якому зазначено що позивач знаходиться на обліку в управлінні з 23.10.2014, їй була призначена пенсія по інвалідності з 23.10.2014 по 26.04.2018. Відповідно до ст.26 ЗУ №1058, позивач отримала право на пенсію за віком у віці 58 років і 6 місяців, а саме з 18.04.2018 та станом на цю дату, вона працювала. 27.04.2018 ОСОБА_1 звернулась з заявою про перехід на пенсію за віком. Посилаючись на п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", вказали про відсутність законних підстав для нарахування десяти пенсій.

Вказані дії відповідача позивач вважає протиправними, у зв'язку з чим звернулась до суду.

Ухвалою суду 13.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

29.03.2019 до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, зазначаючи, що позивачу з 23.10.2014 була призначена пенсія по інвалідності обчислена за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) по 26.04.2018 року.

Пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону - №1058 передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону - №1058, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до ст.26 Закону №1058 позивач мала право на пенсію за віком в 58 років 06 місяців - жінки, які народились з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року, а саме з 18.04.2018 року та станом на зазначену дату, відповідно до копії трудової книжки позивач працювала.

27.04.2018 року позивач звернулась із заявою до управління про перехід на пенсію за віком.

Враховуючи вищенаведене, відсутні правові підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

05.04.2019 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, вказала, що відзив пенсійного фонду повторює відповідь відповідача на заяву позивача та адвокатський запит від 15.01.2019.

В судове засідання представник відповідача не з'явилась, надала заяву (вх. №19138 від 08.04.2019), зі змісту якої просила розгляд справи призначеної на 08.04.2019 провести без участі представника управління, зазначила, що щодо задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі.

За відсутності заперечень з боку позивача, її представника, суд керуючись положеннями статті 205 КАС України, дійшов висновку про можливість продовження розгляду справи за даної явки сторін.

В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали заявлений позов, надали пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 23.10.2014 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (ІІІ група загальне захворювання). Вказану пенсію позивач отримувала у період з 23.10.2014 по 26.04.2018.

27.04.2018 ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці із заявою про переведення на пенсію за віком згідно ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Крім того, 15.01.2019 позивач звернулась до відповідача з заявою про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, що передбачено ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

21.01.2019 листом №155/11-32-2/03 у відповідь на адвокатський запит представника позивача повідомлено відсутність законодавчо визначених підстав для нарахування ОСОБА_1 десяти пенсій відповідно п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Листом відповідача від 28.01.2019 №20/Д-1 повідомлено, що позивач знаходиться на обліку в управлінні з 23.10.2014, їй була призначена пенсія по інвалідності з 23.10.2014 по 26.04.2018. Відповідно до ст.26 ЗУ №1058, позивач отримала право на пенсію за віком у віці 58 років і 6 місяців, а саме з 18.04.2018 та станом на цю дату, вона працювала. 27.04.2018 ОСОБА_1 звернулась з заявою про перехід на пенсію за віком. Посилаючись на п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", вказали про відсутність законних підстав для нарахування десяти пенсій.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

У відповідності до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах, державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж»- статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у в розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ від 23.11.2011 року №1191 затверджено порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати. Відповідно до п.2 вказаного порядку, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» та Переліком посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення».

Відповідно до п. 5 вказаного порядку грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію. Відповідно до п. 6 вказаного порядку, для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення. Відповідно до п. 7 вказаного порядку, виплата грошової допомоги з здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Згідно п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років за Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909, що також підтверджується положеннями ст. 21 Закону України «Про позашкільну освіту» відповідно до якої педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Відповідно до матеріалів справи, наявність спеціального стажу роботи та страхового стажу у позивача відповідачем не заперечується. Відтак, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909.

Для призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV, позивач звернулась вперше 27.04.2018 після досягнення пенсійного віку. Так, суд зауважує, що нормами Закону України №1058 не визначено такого поняття як "перехід з одного виду пенсії на інший", тобто в даному випадку має місце призначення пенсії.

Слід вказати, що позивачу було саме призначено пенсію за віком вперше 27.04.2018 після досягнення відповідного пенсійного віку.

При цьому, право на отримання відповідної грошової допомоги не залежить та не пов'язується із призначенням саме пенсії за вислугою років, а є окремим правовим механізмом відповідної соціальної виплати, який також може реалізовуватись при призначенні пенсії за віком.

Відтак, суд вважає, що позивач має законне право на призначення і виплату їй грошової допомоги згідно із п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки страховий стаж останньої на посадах передбачених пунктами «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» становить понад 30 років і до моменту призначення пенсії по віку жодних виплат не отримувала.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в України ґрунтується на принципах, згідно з яким ніхто не може бути вимушений робити те, що не передбачено законодавством. Одночасно дана норма встановлює, що органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти в межах повноважень і способом передбаченим законодавством України.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України, види і форми пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

Відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведеного вище, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 134 КАС України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Зокрема, згідно частини 3 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частин 4 та 5 ст. 134 КАС України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Надаючи оцінку письмовим доказам, суд наголошує, що на підставі п.2 ч.3 ст.134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із аналізом наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації сторін, яка не є суб'єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень. При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інші витрати, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимоги заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходить з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Згідно договору про надання правничої допомоги від 27.12.2018 вбачається, що предметом даного договору є представлення інтересів замовника з питання (по справі) щодо виплати десяти місячних пенсій (у суді першої інстанції). Відповідно розділу 4 цього Договору гонорар адвоката узгоджується за взаємною згодою сторін та становить 5000 грн. Підписанням даного Договору Сторони визнають, що вказаний гонорар повністю сплачений адвокату.

Також, до суду надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, Ордер серії ВН 020043 від 06.003.2019, орієнтовний розрахунок вартості адвокатських послуг з урахуванням виконаних робіт на суму 5000 грн.

На підтвердження отримання гонорару, адвокатом надано до суду Квитанцію про отримання від ОСОБА_1 5000 грн., відповідно до договору про надання правової допомоги.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що надані суду докази підтверджують факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу за договором, роботу здійснену адвокатом в межах даного позову в повній мірі, обумовлений сторонами (позивачем та адвокатом) розмір гонорару відповідає складності справи та є розумним, відтак понесені судові витрат на правничу допомогу підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці нарахувати та виплатити грошову допомогу ОСОБА_1 у розмірі десяти призначених пенсій відповідно до п. 7-1 розділу ХV "Прикінцевих положень" Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок та 5000 (п'ять тисяч) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ідент.номер НОМЕР_1)

Відповідач: Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці (Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, )

Повний текст рішення суду складено 15.04.2019

Суддя Томчук Андрій Валерійович