Справа № 803/1943/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3255/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Валюха В.М. в м. Луцьку у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Маневицького районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (далі - Маневицький РС УДМСУ у Волинській області) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання оформити та видати бланк паспорта у формі паспортної книжечки на нове прізвище.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.10.2017 між позивачем ОСОБА_1 та громадянином ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб та взято прізвище чоловіка, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу № 125057 від 13.10.2017, у зв'язку із цим у позивача виникла необхідність заміни паспорта громадянина України. Позивач не мала наміру оформляти паспорт у формі картки, що містить безконтактний електронний носій та давати згоду на внесення її до Єдиного демографічного реєстру, оскільки отримання документу нового зразка суперечить її релігійним переконанням. 06.11.2017 позивач звернулася до Маневицького РС УДМСУ у Волинській області та Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (далі - УДМСУ у Волинській області) із заявами про отримання паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, у яких зазначила, що оскільки відсутні технології для перевірки правильності внесених до електронного носія даних, що не дає можливості на власні очі переконатися у їх достовірності та відсутності гарантій несанкціонованого зчитування персональних даних, тому наміру отримувати паспорт нового зразка позивач не має. 14.12.2017 позивач отримала лист Маневицького РС УДМСУ у Волинській області від 11.11.2017 № 0722/325, у якому вказано на неможливість видачі паспорта у формі книжечки, оскільки паспорт громадянина України оформляється тільки у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Крім того, усі бланки паспортів у вигляді книжечки були передані до УДМСУ у Волинській області для знищення. Позивач вважає, що відповідач своєю бездіяльністю порушує її право на отримання документа, що посвідчує особу, а рішення відповідача є безпідставним та необґрунтованим, оскільки законодавство передбачає чіткий перелік підстав для відмови у видачі паспорта, проте відповідач у своєму листі жодної із вказаних підстав не навів. Крім того, законодавством передбачена можливість видачі паспорта як у формі картки, так і у формі книжечки.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19.01.2018 замінено у вказаній адміністративній справі неналежного відповідача - Маневицький РС УДМСУ у Волинській області на належного відповідача - УДМСУ у Волинській області, прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну позовних вимог.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Маневицького РС УДМСУ у Волинській області щодо відмови у видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки на нове прізвище. Зобов'язано УДМСУ у Волинській області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки на нове прізвище.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу. Просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги, зокрема зазначає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального, процесуального права та основних принципів адміністративного судочинства, визначених статтею 7 КАС України. Вважає неправильним висновок суду щодо втручання держави в приватне життя, яке не було пропорційним цілям, оскільки жодних обмежень за певними ознаками та недотримання принципу пропорційності під час виготовлення паспорта громадянина України у формі ID-картки немає. Відмова відповідача від надання позивачці паспорта у вигляді книжечки та запровадження нової форми паспорта у формі ID-картки не є обмеженням її свободи на вираження своїх поглядів та переконань, не є втручанням в її особисте та сімейне життя, оскільки держава має право мати інформацію щодо своїх громадян для захисту суспільної безпеки і порядку. До того ж, задля забезпечення збалансування рівня «втручання» в приватне життя шляхом отримання згоди на обробку персональних даних держава на законодавчому рівні передбачила гарантії захисту цих даних у разі їх обробки, в тому числі державними органами, та нормативний принцип притягнення до відповідальності розпорядників інформації у разі їх порушення. Зазначає, що обробка персональних даних особи уповноваженими органами держави у цілях закону, яка відповідає інтересам демократичного суспільства, з урахуванням визначених державою гарантій, є допустимою. Належність позивачки до певної суспільної групи, так само як і її переконання щодо присвоєння унікального номера, незважаючи на усю їх значимість як для позивача, так і для багатьох інших громадян України, які поділяють такі ж погляди й переконання, не можуть бути підставою для того, щоб порушувати/не виконувати вимоги Закону № 5492-VI та/чи робити з нього винятки. Вважає, що дії Маневицького PC УДМС України у Волинській області повністю відповідають вимогам чинного законодавства України та нормам міжнародного права. Рішення суду вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що зобов'язує орган державної влади здійснити порушення норм закону всупереч вимогам статті 19 Конституції України.

На апеляційну скаргу УДМСУ у Волинській області ОСОБА_1 подала відзив. Вважає, що подана апелянтом скарга не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені в ній є безпідставними та необґрунтованими, а натомість рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в рішенні суду, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. 5. Вирішуючи даний спір, на думку позивача, необхідним є застосування правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18). Просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і такі обставини підтверджуються матеріалами справи, що 13.10.2017 між громадянами України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, після державної реєстрації якого позивач змінила прізвище на «ОСОБА_1», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1, виданим 13.01.2017 виконавчим комітетом Довжицької сільської ради Маневицького району Волинської області.

06.11.2017 позивач звернулася до Маневицького РС УДМСУ у Волинській області та УДМСУ у Волинській області із заявами про отримання паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки у зв'язку із зміною прізвища, при цьому вказала, що отримання паспорта у формі картки суперечить її релігійним переконанням.

Листом від 11.11.2017 № 0722/325 Маневицький РС УДМСУ у Волинській області повідомив позивача про те, паспорт громадянина України оформляється територіальними органами та підрозділами ДМС, що забезпечені відповідним обладнанням, всім визначеним законодавством категоріям громадян, починаючи з чотирнадцятирічного віку, тільки у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, з 01.11.2016 припиняється, а усі бланки паспортів у вигляді книжечки були передані до УДМСУ у Волинській області для знищення. Роз'яснив, шо прийом заяв на оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року згідно вимог чинного законодавства припинено та не здійснюється. Бланки таких паспортів у відділі відсутні.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, викладеного у формі листа, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з урахуванням правових висновків, наведених в постанові ОСОБА_3 палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 з перегляду рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.03.2018.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Справа за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання оформити та видати бланк паспорта у формі паспортної книжечки на нове прізвище в розумінні п. 21 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відповідає ознакам типової, оскільки відповідачем у ній є один і той самий суб'єкт владних повноважень (територіальні підрозділи Державної міграційної служби України), спір виник з аналогічних підстав у відносинах, що регулюються одними нормами права (через відмову територіального підрозділу Державної міграційної служби України видати паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки), позивач заявила аналогічні позовні вимоги.

Рішенням Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17 (адміністративне провадження №Пз/9901/2/18) від 26 березня 2018 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо оформлення паспорта громадянина України ОСОБА_4 у вигляді паспортної книжечки та зобов'язання Відділу УДМС оформити та видати їй бланк паспорта у формі паспортної книжечки.

19.09.2018 Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи в апеляційному порядку зразкову справу № Пз/9901/2/18 (№806/3265/17), ухвалила постанову, якою рішення Верховного Суду у зразковій справі № Пз/9901/2/18 (№806/3265/17) від 26.03.2018 скасувала та прийняла нове про часткове задоволення позову. Визнала протиправною відмову Коростенського районного відділу УДМСУ в Житомирській області у видачі ОСОБА_4 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ. Зобов'язала Коростенський РВ УДМСУ в Житомирській області оформити та видати ОСОБА_4 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503-ХІІ. В решті позову відмовила.

Згідно ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Таким чином, висновки Великої Палати Верховного Суду у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв'язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ (далі - Положення про паспорт № 2503-ХІІ).

Колегія суддів звертає увагу на те, що дана справа містить ознаки типової, адже позивачем у справі є фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ; відповідачі - територіальні органи ДМС України; предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв'язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов'язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Відтак, висновки Великої Палати Верховного Суду полягають в тому, що законодавець, приймаючи Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» (далі - Закон № 1474-VIII), яким внесено зміни до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон № 5492-VI), не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України.

На час звернення позивача до Відділу УДМС діяло два нормативних акта: Положення про паспорт № 2503-XII і постанова Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», відповідно до яких особи, які раніше отримали паспорт, не зобов'язані звертатися за його обміном, при досягнені відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов'язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років (ч. 3 ст. 21 Закону № 5492-VI), до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному законі не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві. Оскільки дії Відділу УДМС розглядаються як дії держави в цілому, і такі дії порушують основоположні права громадян, то вони визнаються протиправними.

Отже, колегія суддів, беручи до уваги вищенаведені висновки, погоджується, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо протиправності дій Маневицького районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Волинській області щодо відмови у видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки на нове прізвище, а тому слід зобов'язати Управління Державної міграційної служби України у Волинській області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки на нове прізвище.

Оцінюючи наведені апелянтом доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в позовній заяві та апеляційній скарзі, були перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Мотивація та доводи, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для прийняття висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

Згідно з ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 316 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду в суді апеляційної інстанції) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 229, 243, 250, 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 803/1943/17 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили шляхом подана касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції виключно з таких підстав: 1) суд першої та (або) апеляційної інстанції при вирішенні типової справи не визнав її типовою справою та (або) не врахував правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи; 2) справа, в якій судом першої та (або) апеляційної інстанції ухвалено рішення з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, не відповідає ознакам типової справи.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний