Справа № 809/853/16
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа №809/853/16

адміністративне провадження №К/9901/10525/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016 (колегія суддів у складі: Старунського Д.М., Багрія В.М., Рибачука А.І.) у справі № 809/853/16 за позовом Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області до Відділу державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції про скасування постанов, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області (далі - позивач, Управління ДСНС України в Івано-Франківській області) звернулося до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції (далі - відповідач, ВДВС Богородчанського РУЮ), в якому просило скасувати постанову головного державного виконавця ВДВС Богородчанського РУЮ від 03.06.2016 ВП № 51324115, постанову начальника ВДВС Богородчанського РУЮ від 29.06.2016 ВП № 51324115 та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо примусового виконання виконавчого листа і відкрити виконавче провадження.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.08.2016 позов задоволено частково: скасовано постанову головного державного виконавця ВДВС Богородчанського РУЮ від 03.06.2016 ВП № 51324115 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) з примусового виконання виконавчого листа від 10.05.2016 за №809/4350/15; скасовано постанову начальника Богородчанського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 29.06.2016 ВП № 51324115 про наслідки перевірки виконавчого провадження; зобов'язано відповідача повторно розглянути заяву Управління ДСНС України в Івано-Франківській області щодо примусового виконання виконавчого листав від 10.05.2016 за № 809/4350/15. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016 скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції позивач звернувся з касаційною скаргою, у якій просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції, та залишити в силі рішення суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що мотивуючи своє рішення суд апеляційної інстанції послався на Інструкцію про порядок та умови застосування запобіжних заходів посадовими особами Державної інспекції цивільного захисту та техногенної безпеки, затвердженої наказом МНС України від 27.03.2006 № 170 (далі - Інструкція). Однак, норми зазначеної Інструкції регулюють виключно відносини, пов'язані із виконанням приписів про застосування запобіжних заходів, які виносилися посадовими особами держтехногенбезпеки, а не постанов адміністративних судів про застосування заходів реагування. Крім того, дана Інструкція регулює порядок застосування запобіжних заходів внаслідок порушення правил техногенної безпеки, в той час як постанова суду, яка підлягає виконанню, передбачає застосування заходів реагування внаслідок порушення правил пожежної безпеки. Наголошує на тому, що в резолютивній частині рішення суду, яке підлягає до виконання, чітко зазначено спосіб виконання рішення суду: заборона експлуатації будівель (споруд, приміщень) шляхом опечатування вхідних дверей. Тому, в силу вимог чинного законодавства, зміст виконавчого листа вказує на дії зобов'язального характеру. Державний виконавець повинен був здійснювати виконання рішення суду шляхом опечатування приміщення та з метою зобов'язання боржника утриматись від вчинення заборонених судом дій, у відповідності до вимог Глави 7 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV).

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.02.2016 у справі № 809/4350/15 задоволено позов Управління ДСНС України в Івано-Франківській області до дочірнього підприємства Солотвинський завод «Промекс» Публічного акціонерного товариства Івано-Франківський завод «Промприлад» та застосовано заходи реагування у сфері державного нагляду, а саме: заборонено експлуатацію будівель (споруд, приміщень), що знаходяться за адресою: вул. Шевченка, 71, смт. Солотвин, Богородчанський район, Івано-Франківська область, шляхом опечатування вхідних дверей та заборонено відповідачу використовувати будівлі (споруди, приміщення), що знаходяться за адресою: вул. Шевченка, 71, смт. Солотвин, Богородчанський район, Івано-Франківська область, за цільовим призначенням, окрім робіт, пов'язаних з усуненням порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки.

10.05.2016 Івано-Франківським окружним адміністративним судом на виконання даного судового рішення видано виконавчий лист за № 809/4350/15.

30.05.2016 позивач звернувся до начальника ВДВС Богородчанського РУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження та подав виконавчий лист від 10.05.2016 №809/4350/15.

03.06.2016 головним державним виконавцем ВДВС Богородчанського РУЮ винесено постанову ВП № 51324115 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа) з примусового виконання виконавчого листа від 10.05.2016 за № 809/4350/15, яка отримана позивачем 06.06.2016.

13.06.2016 позивачем подана скарга начальнику ВДВС Богородчанського РУЮ про скасування постанови від 03.06.2016.

Постановою начальника ВДВС Богородчанського РУЮ від 29.06.2016 про наслідки перевірки виконавчого провадження у задоволенні скарги позивача відмовлено. Зазначена постанова отримана позивачем 04.07.2016.

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що висновки відповідача про відсутність примусу та зобов'язального характеру у рішенні суду та виконавчому листі є помилковими, оскільки в резолютивній частині рішення чітко зазначено спосіб його виконання шляхом опечатування вхідних дверей, тому державний виконавець може провадити виконання шляхом зобов'язання боржника утриматись від вчинення заборонених судом дій та опечатування приміщення у відповідності до вимог Глави 7 Закону № 606-XIV, а відтак, у державного виконавця були відсутні правові підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 26 Закону № 606-XIV. Отже, постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 03.06.2016 ВП № 51324115 є протиправною та підлягає скасуванню. Крім того, суд дійшов висновку, що вимоги про скасування постанови про наслідки перевірки виконавчого провадження від 29.06.2016 та зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про відкриття виконавчого провадження є похідними від вимоги про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, а тому також підлягають задоволенню. Також, суд дійшов висновку, що позовна вимога про зобов'язання відкрити виконавче провадження є втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Натомість, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав до скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що виконавчий лист на виконання рішення суду про підтвердження обґрунтованості дій посадових осіб при призупиненні роботи підприємств, об'єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, а також роботи, обмеження, зупинення робіт з будівництва, реконструкції, розширення об'єктів шляхом опечатування, опломбування, знеструмлення, не вимагається. Обґрунтовуючи постанову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до абзацу 8 пункту 2 Інструкції про порядок та умови застосування запобіжних заходів посадовими особами Державної інспекції цивільного захисту та техногенної безпеки, затвердженої наказом МНС України від 27.03.2006 № 170 (далі - Інструкція № 170), саме на посадових осіб Державної інспекції цивільного захисту та техногенної безпеки покладено обов'язок щодо опечатування приміщення. При цьому, посилаючись на частину другу статті 70 Кодексу цивільного захисту України, яка передбачає, що повне або часткове зупинення роботи підприємств, об'єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду, дійшов висновку, що норми статті 70 Кодексу цивільного захисту України та абзац 8 пункту 2 Інструкції № 170 не суперечать один одному.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог касаційної скарги, з огляду на наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, в редакції, чинній на час видачі виконавчого листа) за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Статтею 1 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною першою та абзацом 1 частини другої статті 11 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Пункт 1 частини другої статті 17 Закону № 606-XIV серед переліку виконавчих документів передбачає виконавчі листи, що видаються судами, які відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 Закону № 606-XIV, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 19 Закону № 606-XIV).

Вимогами пунктів 3.1 та 3.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 17 Закону № 606-XIV. Підставою для вжиття заходів примусового виконання рішень є виконавчий документ, який пред'явлений до виконання в установленому Законом № 606-XIV порядку.

Відповідно до частин першої та другої статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Перелік підстав, за наявності яких державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, викладено у статті 26 Закону № 606-XIV, зокрема пунктом 8 частини першої якої передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 03.06.2016 ВП № 51324115, головний державний виконавець, посилаючись на пункт 8 частини першої статті 26 Закону № 606-XIV зазначив, що рішення суду на підставі якого видано виконавчий лист не містить примусу, а тому не підлягає виконанню через органи державної виконавчої служби.

Згідно статті 32 Закону № 606-XIV заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Глава 7 Закону № 606-XIV визначає порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Статтею 75 Закону № 606-XIV передбачено загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, частиною першою статті 75 Закону № 606-XIV визначено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в резолютивній частині постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.02.2016 у справі № 809/4350/15 (та виконавчого листа по справі) зазначено спосіб його виконання: заборона експлуатації будівель (споруд, приміщень) шляхом опечатування вхідних дверей та заборона використовувати будівлі (споруди, приміщення) за цільовим призначенням, окрім робіт, пов'язаних з усуненням порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки. Тобто, резолютивна частина рішення містить чітке зобов'язання, яке необхідно вчинити боржнику, а тому виконавчий лист у разі добровільного невиконання міг бути звернутий до примусового виконання в порядку, визначеному Законом № 606-XIV.

Висновки суду апеляційної інстанції щодо зазначених вище повноважень посадових осіб Державної інспекції цивільного захисту та техногенної безпеки означеного не спростовують і не можуть бути підставою для звільнення від обов'язку виконання такого, що набрало законної сили, судового рішення. Також, колегія суддів зауважує, що Інструкція № 170 регулює відносини, пов'язані із виконанням приписів про застосування запобіжних заходів, які виносилися посадовими особами держтехногенбезпеки, а не з виконанням рішень адміністративних судів про застосування заходів реагування.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових для відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 26 Закону № 606-XIV.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням висновків суду щодо протиправності постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, та як наслідок, її скасування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що похідні від неї вимоги про скасування постанови про наслідки перевірки виконавчого провадження від 29.06.2016 ВП № 51324115 та щодо зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про відкриття виконавчого провадження також підлягають до задоволення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції по своїй суті є правильним. У свою чергу Львівський апеляційний адміністративний суд неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого помилково скасував рішення суду першої інстанції.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З урахуванням вищенаведеного постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016 підлягає скасуванню, а постанова Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.08.2016 - залишенню в силі.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016 скасувати.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.08.2016 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач: І.Л. Желтобрюх
Судді: О.В. Білоус
Т.Г. Стрелець