Справа № 473/1637/19
Суддя: Старжинська О. Є.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/1637/19
РІШЕННЯ

іменем України

"15" квітня 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську справу адміністративної юрисдикції, яка відноситься до категорії термінових адміністративних справ за позовною заявою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Київ та Київській області до ОСОБА_1 про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації та/або забезпечення видворення за межі території України

ВСТАНОВИВ:

15.04.2019 року позивач Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Київ та Київській області звернувся до суду з позовною заявою до відповідача громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації та /або забезпечення видворення за межі території України строком на шість місяців.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначав, що 12 квітня 2019 року в АДРЕСА_1 їх співробітниками був виявлений громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , який перебував на території України без жодних документів, які б давали йому право на виїзд з України, що стало підставою для його затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Посилаючись на те, що у відповідача ОСОБА_1 відсутні підстави для законного перебування на території України, він не вжив заходів стосовно своєї легалізації, відсутні кошти необхідні для проживання в Україні (не працює), відсутній документ, який дає право на виїзд з території України у встановленому порядку, також відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, представник позивача просив позов задовольнити посилаючись на п.1 ч.1 ст. 289 КАС України.

В судовому засіданні представник позивача Лазар О.О. в режимі відео конференції підтримав позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнав, назвав свої анкетні дані ОСОБА_1, пояснив, що прибув на територію України з території Російської Федерації поза пунктом пропуску, паспортний документ втрачений.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 20 ч. 1 п. 3 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України, а відповідно до Глави 11, параграфу 2 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ», ст. 289 КАС України провадження по цій категорії справ має особливості встановлені законом.

В судовому засіданні встановлено, що 12 квітня 2019 року в АДРЕСА_1 співробітниками Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Київ та Київській області був виявлений громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , який перебував на території України без жодних документів, які б давали йому право на виїзд з України, що стало підставою для його затримання згідно протоколу №000437 про адміністративне затримання за ч.2 ст. 263 КУпАП та на підставі рішення посадової особи позивача поміщення до Державної установи Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк 72 години з метою ідентифікації.

В ході проведення перевірки зі слів відповідача ОСОБА_1 встановлено, що він прибув в Україну поза пунктом пропуску Державного кордону з метою транзитного проїзду до країн Європейського союзу, паспортний документ відсутній, близьких родичів серед громадян України не має, постійного джерела доходів, гарантій приймаючої сторони України не має, відсутні підстави для подальшого перебування на території України.

Доказів відсутності співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації матеріали справи не містять, анкетні дані відповідачем надані згідно довідки про особу.

Зазначені обставини стали підставою для звернення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Київ та Київській області до суду із адміністративним позовом про затримання відповідача ОСОБА_1 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації та/або забезпечення видворення за межі території України.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

У ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Відповідно до п.113 рішення ЄСПЛ у справі «Чахал проти Великої Британії», будь-яке позбавлення волі відповідно до §1 (f) ст.5 конвенції буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до §1 (f) ст.5 конвенції (рішення у справах «Куїн проти Франції», «Коломпар проти Бельгії»).

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773-VI).

Відповідача було затримано за процедурою, передбаченою ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а не за процедурою, передбаченою ст. 29 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Статтею 30 вказаного Закону визначено випадки коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України.

Зокрема, передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені у ст.26 Закону №3773-VI.

Так, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з ч.3 ст.26 Закону №3773-VI один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері захисту державного кордону.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст.26 Закону №3773-VI).

У пункті 1.6. Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція № 353/271/150) зазначено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Частиною 1 статті 289 КАС України визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Із копії довідки про особу відповідача, яка приєднана до матеріалів справи, слідує, що ОСОБА_1 є громадянином Соціалістичної республіки В`єтнам, що зазначено у тексті позовної заяви та не заперечується відповідачем, що останній є громадянином Соціалістичної республіки В`єтнам.

За приписами частини 1 статті 29 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Згідно частини 3 статті 29 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

27.09.2007 року між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам було підписано Угоду про реадмісію громадян обох держав, підписаної в м. Нью-Йорк 25 вересня 2007 року, яка була ратифікована Законом України від 03 вересня 2008 року N 359-VI.

Вказана Угода визначає підстави та порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України положень про реадмісію (приймання-передавання) громадян обох держав, а також порядок їх взаємодії під час здійснення реадмісійних процедур.

Відповідно до пунктів 1-2 статті 1 Угоди на запит однієї Договірної Сторони інша Договірна Сторона здійснює реадмісію осіб, які не виконують чи більше не виконують правові вимоги стосовно в`їзду чи перебування на території держави запитуючої Договірної Сторони, далі - осіб, які підлягають реадмісії.

Запитуюча Договірна Сторона негайно та без будь-яких спеціальних процедур здійснює реадмісію осіб, які підлягають реадмісії та які, відповідно до результатів перевірки компетентними органами, не є громадянами держави запитуваної Договірної Сторони або не відповідають вимогам, передбаченим у статті 2 цієї Угоди.

Згідно зі ст. 4 Угоди Запитувана договірна Сторона відповідає на запит щодо здійснення реадмісії осіб, які підлягають реадмісії, виданий запитуючою Договірною Стороною, протягом 45 днів після дати отримання такого запиту. Запитувана Договірна Сторона робить усе можливе, щоб скоротити час надання відповіді на запит у разі, якщо запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитуваній Договірній Стороні про те, що особа, яка підлягає реадмісії, поміщена в заклад, що знаходиться під охороною, або заарештована з метою здійснення депортації.

Запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитувану Договірну Сторону про заплановану дату передачі особи, яка підлягає реадмісії, принаймні за 7 днів до настання цієї дати.

Запит щодо здійснення реадмісії відповідно до пункту 2 статті 1 подається запитуваною Договірною Стороною запитуючій Договірній Стороні протягом 90 днів з дати передачі відповідної особи запитуваній Договірній Стороні, за винятком випадків, коли ця особа на день передачі не мала громадянства держави запитуваної Договірної Сторони.

Інструкцією про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16 лютого 2015 року № 158 закріплено конкретне застосування процедури реадмісії.

Пунктом 1 розділу ІХ Інструкції визначено, що у разі встановлення відповідними імплементаційними (виконавчими) протоколами до міжнародних угод про реадмісію іншого порядку реадмісії, ніж той, що встановлений у цій Інструкції, застосовуються положення, визначені цими протоколами.

В матеріалах справи відсутнє рішення відповідача про примусове повернення до країни походження громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , та зобов`язання його покинути територію України у встановлений термін з забороною йому в`їзді на територію України, тобто визначену чинним законодавством процедуру реадмісії позивач не застосував при наявності чіткої регламентації видворення іноземця за цією процедурою і в межах цієї процедури здійснюються і заходи щодо ідентифікації особи іноземця.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 289 КАС України передбачено звернення відповідних суб`єктів із позовом про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, чого позивачем зроблено не було.

Дослідивши матеріали справи суд зазначає, що діючи всупереч вищезазначеним вимогам, позивачем не обґрунтовано, чому до відповідача не застосовано процедуру реадмісії, а є необхідність застосувати примусове видворення.

Керуючись ст.ст. 241-246, 289 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Київ та Київській області до ОСОБА_1 про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації та/або забезпечення видворення за межі території України - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Є.Старжинська