Справа № 500/607/19
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/607/19

17 квітня 2019 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі судді Осташа А. В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1А.) звернулась до суду з позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо нездійснення нарахування підвищення до пенсії ОСОБА_1 відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування";

- зобов'язати Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 01 вересня 2018, з урахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими Закон пов'язує зміну чи припинення таких виплат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває на обліку у Тернопільському об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України Тернопільської області та отримує пенсію за віком. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про встановлення підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, листом від 20.02.2019 №46/К-11 їй повідомлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" з 1 вересня 2008 встановлено підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, членам сімей, яких було примусово переселено в розмірі 43,52 грн. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визнання права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Таким чином, стаття 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка передбачає, що громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються на 50 %, а членам їхніх пенсій, яких було примусово переселено, - на 25 % мінімальної пенсії за віком - не застосовується. Позивач вважає, що оскільки є особою, яка потерпілою від політичних репресій та є членом сім'ї, яку було примусово переселено, що підтверджується відповідним посвідченням, тому згідно даного закону має право на отримання підвищення до пенсії у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком.

Ухвалою від 14.03.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судове засідання не прибула, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач подав до суду 29.03.2019 відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" з 1 вересня 2008 встановлено підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, членам сімей, яких було примусово переселено в розмірі 43,52 грн. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визнання права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Таким чином, стаття 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка передбачає, що громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються на 50 %, а членам їхніх пенсій, яких було примусово переселено, - на 25 % мінімальної пенсії за віком - не застосовується. Також зазначив, що позивач пропустив строк звернення до суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 20.03.2019 подало відзив на позовну заяву в якому зазначив, що не вбачає у своїх діях будь-яких ознак порушення прав позивача на соціальне забезпечення, а тому не можу бути третьою особою на стороні відповідача.

Ухвалою суду, винесеною без виходу в нарадчу кімнату та занесену до протоколу судового засідання від 01.04.2019, виключено з учасників справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 9 ст. 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1, перебуває на обліку у Тернопільському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України та одержує пенсію за віком, про що видане їй пенсійне посвідчення № від 04.06.2008 (аркуш справи 12).

Тернопільською міською радою 04.05.2018 позивачу видано посвідчення №64, згідно якого вона є особою, потерпілою від політичних репресій, відповідно до рішення Тернопільської обласної ради від 05 січня 2011 року №1127 (аркуш справи 13).

ОСОБА_1 29.01.2019 звернувся до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою щодо нарахування та виплати їй підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком (аркуш справи 14).

Листом від 20.02.2019 №46/К-11 відповідачем повідомлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" з 1 вересня 2008 встановлено підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, членам сімей, яких було примусово переселено в розмірі 43,52 грн. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визнання права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Таким чином, стаття 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка передбачає, що громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються на 50 %, а членам їхніх пенсій, яких було примусово переселено, - на 25 % мінімальної пенсії за віком - не застосовується. Також зазначено, що з 01.06.2018 до її пенсії виплати встановлено підвищення в розмірі 43,52 грн, як і передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян".

Не погоджуючись із прийнятим рішенням позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального статусу та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», дія якого поширюється на осіб, необґрунтовано засуджених судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.

Статтею 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» встановлено, що реабілітованими є, зокрема, особи, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Статтями 3, 4 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» встановлено реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими банд пособниками та їх сім'ями.

Поновити реабілітованих в усіх громадських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Згідно з п. 2.13 постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі статтею 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

ОСОБА_1 відповідно до пенсійного посвідчення № від 04.06.2008 є пенсіонером та перебуває на обліку у органах Пенсійного фонду України (аркуш справи 12).

Тернопільською міською радою 04.05.2018 видано посвідчення №64 ОСОБА_1, згідно якого є особою, потерпілою від політичних репресій, вона має право на пільги, передбачені рішенням Тернопільської обласної ради від 05.01. 2011 року №1127 та Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Відтак, ОСОБА_1 є особою, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій як член сім'ї репресованого з політичних мотивів родини, згодом які були реабілітовані, що надає право на підвищення призначеної пенсії відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з пунктом 6 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення". Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

У той же час, підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" встановлено, що з 01.09.2008 громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 грн., а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 грн.

У відповідності до вимог ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Так, статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено розмір мінімальної пенсії за віком, що дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної пенсії за віком.

За чинним законодавством України, розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Однак, згідно з ст. 28 вказаного Закону, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Згідно із вимогами ч.1 ст.9 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), тому поняття мінімальної пенсії за віком, наведене у ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» слід застосовувати для визначення розміру підвищення до пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Аналізуючи співвідношення пункту 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 та пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", суд виходить з пріоритетності застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" як нормативно-правового акту вищої юридичної сили.

Відтак, суд вважає, що підвищення до пенсії, яке виплачується позивачу в обсягах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008р. №654, звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постанові від 10.10.2018 року у справі № 446/1549/16-а.

Судом не приймається до уваги посилання відповідача на п.16 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне стархування" (далі- Закон 1058), оскільки по-перше, абзац другий даної норми відповідачем викладено в нечинній редакції. В чинній на даний час (та на час виникнення спірних відносин) редакції абзац 2 пункту 16 розділу ХV Закону 1058 звучить наступним чином: "Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовується в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення пенсій".

По-друге в абзаці 1 пункту 16 розділу ХV Закону 1058 зазначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Системний аналіз двох вищенаведених абзаців дозволяє суду прийти до висновку про те, що абзац 2 пункту 16 розділу ХV Закону 1058 підлягає застосуванню тільки до регулювання питання визначення права на пенсію за вислугу років для окремих осіб, де визначено, що в цьому випадку підлягають до застосування положення Закону України "Про пенсійне забезпечення". Прийняття такої норми обумовлено тим, що питання визначення права на пенсію за вислугу років для окремих осіб, врегульовано як нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення" так і нормами Закону 1058, натомість у регулюванні всіх інших питань норми Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються, якщо вони не суперечать закону 1058.

Таким чином, оскільки ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не суперечить нормам Закону 1058, вона підлягає до застосування.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено, правомірність пред'явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Проте, вимоги позивача не можуть бути задоволені повністю, оскільки право на підвищення до пенсії у позивачки виникло з 04 травня 2018 року (день отримання статусу особи, потерпілої від політичних репресій). А тому, суд приходить до висновку про зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком з 01 червня 2018 року, а не з 01 вересня 2018, як про це просить позивач.

При цьому обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, керуючись повноваженнями, якими наділений суд при вирішенні справи відповідно до ст.245 КАС України, суд вважає за необхідне обрати наступний спосіб захисту порушених прав позивача:

- визнати протиправними дії Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо не нарахування та невиплати підвищення до пенсії ОСОБА_1 в розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов'язати Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком, з часу отримання статусу особи, потерпілої від політичних репресій - з 01 червня 2018 року, відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Щодо посилання відповідача на пропуск позивача строку звернення до суду, слід зазначити наступне.

Як виливає із змісту позовної заяви та долучених до неї документів, правовідносини між позивачем та Тернопільським ОУПФ України Тернопільській області виникли 06.02.2019 (дата звернення із заявою до відповідача), а з позовом до суду за захистом порушеного права позивач звернулась 11.03.2019. Таким чином, шестимісячний строк звернення до суду починає спливати з моменту отримання відмови відповідача, а не з 01.06.2018, коли встановлено підвищення до пенсії, як вважає представник відповідача. Тому, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72,77,94, 241 -246 КАС України , суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо не нарахування та невиплати підвищення до пенсії ОСОБА_1 в розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

3. Зобов'язати Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком, з часу отримання статусу особи, потерпілої від політичних репресій - з 01 червня 2018 року, відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 (сорок) коп.

Реквізити сторін:

- позивач - ОСОБА_1: 46000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1;

- відповідач - Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області: 46001, м. Тернопіль, вул. Руська, 17, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 квітня 2019 року.

Головуючий суддя Осташ А.В.

копія вірна

Суддя Осташ А.В.