Справа № 200/2751/19-а
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2019-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2019 р. Справа№200/2751/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С., при секретарі судового засідання Столяренко Я.С., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії, -

за участю представника відповідача ОСОБА_2

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ОСОБА_3

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправними дій щодо припинення виплати страхових виплат з 01 січня 2019 року, зобовязання поновити нарахування та виплату страхових виплат, виплатити заборгованість з 01 січня 2019 року.

Згідно викладеного в позові припинення виплати страхових виплат відповідачем є порушенням гарантованого Конституцією України права на соціальний захист, яке включає, зокрема, право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової працездатності, а також в старості та в інших випадках, передбачених законом. Позивач вважає, що до правовідносин, повязаних із виплатою страхових виплат не можуть застосуватися положення підзаконних нормативно-правових актів, оскільки вони звужують та обмежують права громадянина, що не відповідає засадам законодавства та Конституції України. Позивач зазначив, що виплати має бути поновлено, оскільки таку виплату припинено з підстав, що не передбачені статтею 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Позивач до суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у поданих до суду відзивах.

У наданих відзивах на позов відповідач зазначив про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог, оскільки позивачем не виконано обовязків, визначених у ст. 16 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», відповідно до якої він мав, зокрема: надавати страхувальнику, страховику достовірні документи, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення та надаються соціальні послуги відповідно до цього Закону; своєчасно повідомляти страхувальника та страховика про обставини, що впливають на умови або зміни розміру матеріального забезпечення та соціальних послуг; знати та виконувати вимоги законодавчих та інших нормативно-правових актів. Відповідно до прикінцевих та перехідних положень цього Закону особливості соціальних послуг та здійснення відповідних виплат внутрішньо переміщеним особам визначаються Кабінетом Міністрів України. Позивач повідомив відповідачу місцем свого проживання адресу у м. Маріуполь, яку визначено у його довідці внутрішньо переміщеної особи (ВПО), у той же час, довідку ВПО скасовано рішенням департаменту управління соціального захисту населення від 20.12.2013 «Про скасування дії довідок внутрішньо переміщених осіб» (через повернення до покинутого місця проживання), на підставі чого відповідачем прийнято постанову про припинення страхових виплат. Місцем проживання позивача за його паспортом визначено адресу у м. Донецьк. Відповідно до приписів Постанов КМУ від 05.11.2014 № 637, від 01.10.2014 № 509, від 08.06.2016 № 365 виплати за рахунок коштів державного бюджету та, зокрема фондів соціального страхування проводять внутрішньо-переміщеним особам за місцем перебування таких осіб, що підтверджується довідкою.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалами від 26.02.2019 відстрочено сплату судового збору, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в порядку письмового провадження). Ухвалою від 01.04.2019 відмовлено відповідачу у розгляді справи за правилами загального провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням сторін на 12.04.2019.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1. Згідно довідки від 30 січня 2017 року № 9835 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивач фактично проживає за адресою: 87539, м. Маріуполь, вул. Казанцева, 25/29. Позивач має ступінь втрати працездатності 25 %, що підтверджено довідкою МСЕК.

Через ушкодження здоровя та часткову втрату працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві позивач взятий на облік як потерпілий та отримувач страхової виплати відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування, станом на теперішній час перебуває на обліку у Маріупольському міському відділенні Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Постановою Маріупольського міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області від 17.01.2019 № 0533/22307/22307/11 позивачу припинено страхові виплати з 01.01.2019 через зняття справи потерпілого з обліку у звязку зі скасуванням довідки внутрішньо-переміщеної особи.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ОСОБА_4 СУДУ

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право громадян України на соціальних захист у звязку з тимчасовою втратою працездатності від нещасного випадку на виробництві передбачено Законом України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV, (далі за текстом ЗУ № 1105-XIV).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;3) якщо з'ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов'язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Пунктом третім розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

За приписами ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Призначення, продовження (відновлення) та припинення страхових виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюється на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах рад (далі - Комісії) (п. 1.4 Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 № 27).

Відповідно до абз. 1 п. 1 Постанови КМУ від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.

Згідно з абз. 10 цього пункту припинення або відновлення соціальних виплат проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад або територіальними органами Пенсійного фонду України згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до п. 9 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 "Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", у день прийняття рішення про скасування довідки керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення припиняє призначені структурним підрозділом з питань соціального захисту населення соціальні виплати такій особі та інформує про прийняте рішення органи, що здійснюють соціальні виплати, які припиняють соціальні виплати такій особі до прийняття остаточного рішення комісією.

Згідно з п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 соціальні виплати припиняються у разі, зокрема, скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Разом із цим, Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, скасований постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2017 року у справі № 826/12123/16, яка набрала законної сили 04.07.2018, а також залишена без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі № 826/12123/16. Редакція, зокрема, п.п. 9, 12 вказаного Порядку, що діяла на час його скасування, та редакція цих пунктів, яка діяла на час припинення позивачу страхових виплат, співпадає.

Крім цього, наведеною постановою суду скасовано також з абз. 10 п. 1 Постанови КМУ від 5 листопада 2014 року № 637 у такій редакції: «Поновлення або припинення соціальних виплат здійснюється публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утвореної районними, районними у мм. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365».

Як вбачається з наведеного, редакція цього пункту станом на час його скасування постановою Окружного адміністративного суду міста Києва відрізняється від редакції, яка діяла станом на час припинення відповідачем страхових виплат позивачу, у той же час, лише у частині визначення особи (органу), який проводить поновлення або припинення соціальних виплат на підставі рішення комісії. При цьому, підставою скасування цього пункту стало не визначення певного органу, а те, що вказаною нормою для ВПО встановлюються ряд додаткових вимог під час проведення процедури призначення (відновлення) соціальних виплат та запроваджено контроль за здійсненням таких виплат, при тому, що ВПО мають користуватись тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України, а дискримінація не допускається.

Враховуючи наведене, суд також не вбачається підстав для застосування абз. 10 п. 1 Постанови КМУ від 5 листопада 2014 року № 637 та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365.

Беручи до уваги наведене, станом на час винесення відповідачем постанови від 17.01.2019 № 0533/22307/22307/11 про припинення позивачу страхових виплат через скасування довідки ВПО були відсутні підстави для її прийняття.

Крім цього, відповідачем не надавалось суду жодних належних та допустимих доказів скасування довідки ВПО позивача. У постанові від 17.01.2019 № 0533/22307/22307/11 не вказано про джерела існування такої інформації, про те, яким органом прийнято рішення про скасування довідки ВПО тощо.

Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту.

Закон, який би передбачав право відповідача на припинення позивачу страхових виплат з підстав скасування довідки ВПО, не приймався.

Підзаконні нормативно-правові акти, на які посилається відповідач як підставу припинення страхових виплат, не є законами, а тому, не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Суд звертає увагу, що реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України від 11.12.2003 № 1382-IV Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (далі - ОСОБА_5 № 1382-IV), не може позбавляти її права на отримання страхових виплат.

Отримання позивач страхових виплат не може фактично ставитись в залежність від місця проживання особи.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права, або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону, не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи. ОСОБА_5 встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Разом з тим реалізація прав позивача протиправно обмежена залежністю від наявності/відсутності довідки внутрішньо переміщеної особи.

За викладеним у рішенні Європейського Суду з прав людини «Пічкур проти України» виплата соціальних платежів сама по собі не може ставити осіб, які проживають у різних країнах, у відносно схоже становище, оскільки будь-яка система соціального забезпечення, включаючи пенсійне забезпечення, у першу чергу створена для забезпечення певних мінімальних стандартів рівня життя осіб, що проживають у відповідній країні, та обслуговування їхніх потреб. Більше того, важко зробити якесь правильне порівняння між пенсіонерами, що проживають у відповідній країні, та тими, які проживають в іншому місці, через низку економічних та соціальних відмінностей, що застосовуються залежно від країни.

Практикою Суду встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях.

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має обєктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За приписами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Керуючись частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суд застосовує Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України на відповідача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень покладений обовязок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про недоведення відповідачем правомірності припинення страхових виплат позивачу на підставі постанови Маріупольського міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області від 17.01.2019 № 0533/22307/22307/11 позивачу припинено страхові виплати з 01.01.2019 через зняття справи потерпілого з обліку у звязку зі скасуванням довідки ВПО.

Згідно з ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

На підставі частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України для ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною і скасувати постанову від 17.01.2019 № 0533/22307/22307/11 про припинення позивачу страхових виплат з 01 січня 2019 року.

Беручи до уваги, що у даному випадку безпосередній вплив на права позивача має зазначена постанова, а у задоволенні вимог позивача про визнання протиправними дій щодо припинення страхових виплат з 01 січня 2019 року слід відмовити, оскільки вони охоплюються скасуванням цієї постанови.

Враховуючи протиправність припинення позивачу страхових виплат, суд дійшов висновку про необхідність зобовязання відповідача поновити нарахування та здійснення страхових виплат і виплатити заборгованість з 01 січня 2019 року та задоволення позовних вимог в цій частині.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково.

Пунктом 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій - у межах суми стягнення за один місяць, з огляду на що рішення про зобовязання відповідача відновити виплату пенсії та сплатити заборгованість підлягає негайному виконанню в частині виплати пенсії за один місяць.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи наведене суд вважає за можливе покласти на відповідача судові витрати.

Судом при відкритті провадження у справі відстрочено сплату судового збору позивачу, враховуючи що та немайновий характер заявлених позивачем вимог, судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню на користь Державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

З огляду на викладене вище, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 291, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 87539, м. Маріуполь, вул. Казанцева, 25/29) до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов'янськ, вул. Свободи, 5, код ЄДРОПУ 41325231) про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Маріупольського міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області від 17.01.2019 № 0533/22307/22307/11 про припинення ОСОБА_1 страхових виплат з 01.01.2019.

Зобовязати Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 страхових виплат і сплатити заборгованість з 01.01.2019.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду у межах суми страхових виплат за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області судові витрати в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок на користь Державного бюджету України за наступними реквізитами: стягувач - Державна судова адміністрація України, рахунок - 6001, код ЄДРПОУ - 37993783, код банку 899998, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складений 17.04.2019.

Суддя Михайлик А.С.