Справа № 804/6404/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

16 квітня 2019 року

справа №804/6404/16

адміністративне провадження №К/9901/40490/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Ханової Р.Ф.,

суддів - Гончарової І.А., Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року у складі судді Турлакової Н.В.

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року у складі суддів Чередниченка В.Є., Іванова С.М., Головко О.В.

у справі № 804/6404/16

за позовом ОСОБА_2

до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

29 вересня 2016 року ОСОБА_2 (далі позивач у справі) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просила (з урахуванням уточнення позовних вимог) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, яким визначено суму грошового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб, з мотивів безпідставності його прийняття.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року, у задоволені позову відмовлено.

При прийнятті рішення суди попередніх інстанцій виходили з того, що нежиле приміщення (його частина) у багатоквартирному жилому будинку, у т.ч. нежитлове приміщення вбудоване в перший поверх житлового будинку загальною площею 40,4 м2, яке належить позивачу не відноситься до об'єктів житлового фонду, у зв'язку з чим, відповідачем правомірно розрахована ставка земельного податку у розмірі 3%, тобто, як ставку земельного податку за земельні ділянки, що сформовані й використовуються за обумовленим цільовим призначенням без правовстановлюючих документів на землю.

У жовтні 2017 року позивач подала касаційну скаргу, в який, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалите нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Відзив на касаційну скаргу від відповідача до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що позивач перебуває на податковому обліку як основний платник податків (самозайнята особа) та є платником податку на землю.

30 червня 2016 року податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № 10472-1303, про визначення суми податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 2026,01 грн.

Позивач є власником нежилого приміщення вбудованого в перший поверх у багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Управлінням Держгеокадастру у Криворізькому районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області листом від 26 травня 2016 року надіслано інформацію про вартість 1 кв. м. земельних ділянок, які перебувають в користуванні фізичних осіб. За адресою АДРЕСА_1 нормативно грошова оцінка становить 2245,98 грн (без урахування коефіцієнтів індексації (2014 рік - 1,249; 2015 рік - 1,433).

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При вирішенні питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права до спірних правовідносин, Суд виходить з наступного.

Пунктом 287.8 статті 287 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент прийняття спірного рішення) власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

За приписами пункту 286.5. статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Суд не погоджується з доводом касаційної скарги, що судами не розглянуто питання розрахунку суми податку, оскільки вказаний розрахунок не тільки перевірений судами першої та апеляційної інстанції, а і наведений в рішеннях судів попередніх інстанцій.

Також Суд не погоджується з доводом касаційної скарги, що ставки земельного податку не можуть бути застосовані до земельної ділянки, розміру якої не існує, оскільки землевпорядні роботи не проводились. Саме вказана земельна ділянка була предметом оренди за договором між позивачем та Криворізькою міською радою про оренду землі для розміщення вбудованої нотаріальної контори. Після припинення договору оренди Управління земельних ресурсів повідомило позивача про необхідність подання податкової декларації про сплату земельного податку.

За таких обставин, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що нежиле приміщення позивача не відноситься до об'єктів житлового фонду, тому відповідачем правомірно розрахована ставка земельного податку у розмірі 3%, тобто, як ставка земельного податку за земельні ділянки, що сформовані й використовуються за обумовленим цільовим призначенням без правовстановлюючих документів на землю.

Доводи касаційної скарги позивача зводяться виключно до повторення доводів позовної заяви та апеляційної скарги, яким надано оцінку судами першої та апеляційної інстанції, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, позивачем не зазначено.

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого, касаційна скарга позивача залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року у справі № 804/6404/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер