Справа № 2-а-110/10
Суддя: Рідник І. Ю.
Дата ухвалення: 2010-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа 2-а-110/2010
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2010 року Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

судді Рідник І.Ю.

при секретарі Данько Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Комінтернівське Одеської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

У листопаді 2009 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо відмови в перерахунку щомісячного підвищення до пенсії за участь у бойових діях з 1 січня 2000 року, зобов`язання перерахувати щомісячне підвищення до пенсії як учаснику бойових дій в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2000 року по 30.06.2006 року, зобов`язання провести перерахунок пенсії з 01.07.2006 року з урахуванням права на отримання щомісячного підвищення до пенсії як учаснику бойових дій, передбаченого Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції, що діяла станом на 30.06.2006 року, в розмірі 538.50 гривень та в подальшому сплачувати щомісячне підвищення до пенсії не менше 538.50 гривень, зобов`язати виплатити суму недоотриманого пенсійного забезпечення, що утворилася унаслідок проведеного перерахунку, за період з 01.01.2000 року по день фактичного проведення перерахунку.

В подальшому представником позивача були подані уточнення до позову, згідно яких, ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії відповідача з відмови у проведенні йому перерахунку щомісячного підвищення до пенсії за участь у бойових діях з 01.01.2000 року, визнання за ним права на щомісячне підвищення до пенсії, як учасника бойових дій, з 01.07.2006 року в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, зобов`язати відповідача провести перерахунок призначеної йому пенсії з урахуванням щомісячного підвищення пенсії для учасників бойових дій на 150% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2000 року по 31.12.2005 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законами України на відповідний рік, та з 01.01.2006 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з наступними її змінами згідно законів України, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим, зобов`язати відповідача при розрахунку призначеної йому пенсії з урахуванням щомісячного підвищення пенсії для учасників бойових дій, керуватися розміром мінімальної пенсії за віком, що встановлюється законами України, та сплачувати щомісячне підвищення до пенсії у розмірі 150 % мінімальної пенсії за віком.

В судовому засідання представник позивача, ОСОБА_2 , позов підтримав та в його обґрунтування зазначив, що ОСОБА_1 є пенсіонером Збройних Сил України та учасником бойових дій. Відповідно до чинного законодавства він має право на підвищення пенсії за участь у бойових діях у розмірі 150% мінімальної пенсії за віком. 09.10.2009 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про перерахунок підвищення до пенсії з урахуванням мінімальної пенсії за віком, оскільки відповідачем йому з 01.01.2000 року сплачувалася пенсія по вислузі років з підвищенням за участь у бойових діях в розмірі 24.93 грн., а з 01.01.2003 року - в розмірі 29.87 грн., що суперечить закону і порушує його права. Однак в проведенні такого перерахунку ОСОБА_1 було відмовлено, у зв`язку з чим він був вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Представник відповідача позов не визнав зазначивши в письмових запереченнях, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав, передбачений ч.2 ст.99 КАС України, в редакції 2005 року, у зв`язку з чим відповідач наполягає на відмові у задоволенні у позові за вказаною підставою. Окрім цього, позивач до 01.01.2007 року перебувала на пенсійному обліку в Одеському обласному військовому комісаріаті, тому до 01.01.2007 року призначення та виплату пенсії ОСОБА_1 здійснювалось ОВК, за дії якого Головне управління Пенсійного фонду відповідальності не несе.

З 01.01.2007 року Головним управлінням Пенсійного фонду підвищення до пенсії позивачу розраховується і виплачується у розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який встановлюється Законом України про Державний бюджет на відповідний рік. Вказаний розмір підвищення до пенсії позивачу виплачується на підставі ч.4 ст.12 в яку внесені зміни Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05.10.2005 року №2939-ІУ, що набули чинність 01.07.2006 року. Враховуючи те, що Головне управляння при нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії позивачу, як учаснику бойових дій, керується виключно законом, підстав для нарахування йому з 01.01.2000 року підвищення до пенсії в розмірі 150% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та з 01.07.2006 року не менше ніж 538.50 гривень - не має, просить в позові відмовити повність з урахуванням пропуску позовної давності звернення до суду.

В судовому засідання представник відповідача, ОСОБА_3 , письмові заперечення підтримав та просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступними підставами.

Позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх порушених конституційних прав, передбачених ст.46 Конституції України і саме ці питання розглянути судом.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, встановлених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.3 ст.46 Конституції).

Правовий статус ветеранів війни, у тому числі питання щодо надання їм пільг, переваг та соціальних гарантій, визначені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 20.10.1993 року, з наступними змінами та доповненнями. Згідно ч.2 ст.4 Закону до ветеранів війни належать учасники бойових дій.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 1958 року народження, є пенсіонером Збройних Сил України та має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 18.06.1997 року /а.с.5/.

До 31.12.2006 року позивач перебував на пенсійному обліку в Одеському обласному військовому комісаріаті, а з 1.01.2007 року, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» від 02.11.2006 року №1522, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

Згідно листа Міністерства юстиції України від 30.03.2007 року №21-46-139, яким дано роз`яснення за зверненням Пенсійного фонду України щодо правонаступництва, Пенсійний фонд України не є правонаступником Міністерства оборони, Міністерства внутрішніх справ, Служби безпеки України та інших відомств та не несе відповідальність за неправомірні дії або бездіяльність зазначених органів.

Тому суд згоден з запереченнями представника відповідача в частині того, що Головне управління Пенсійного фонду не несе відповідальності за не призначення підвищення до пенсії позивачу за період з 01.01.2000 року по 01.01.2007 року, оскільки до 01.01.2007 року призначення та виплата пенсії позивачу здійснювались іншим органом. У зв`язку з чим відсутні підстави щодо визнання неправомірною відмову відповідача у нарахуванні та виплаті щомісячного підвищення до пенсії за участь у бойових діях за вказаний вище період.

Суд також враховує зауваження представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, який передбачено ст.99 КАС України, в редакції 2005 року.

Згідно ч.І ст.22 Закону №3551- XII рішення органів, які надають пільги, можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до ч.І, ч.2 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня. коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.І ст.100 КАС України, в редакції 2005 року, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

Позивач в позові зазначив, а його представник в судовому засіданні не заперечував, що ОСОБА_1 з січня 2000 року щомісячно отримував пенсію з надбавкою до пенсії учасника бойових дій але в розмірі, який не відповідав ч.4 ст.12 Закону №3551-ХІ1, в редакції до 05.10.2006 року. Однак до суду за захистом своїх порушених прав позивач звернувся 16.11.2009 року.

Суд не приймає до уваги ствердження представника позивача про те, що згідно ч.2 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІ від 09.04.1992 року, сума недоотриманої позивачем з вини відповідача пенсії підлягає виплаті позивачу за минулий період часу без обмеження яким-небудь терміном.

Відповідно до ст.55 Закону №2262-ХІ, в редакції Закону №857-У від 03.04.2007 року, у частині другої зазначено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

При розгляді справи встановлено, що позивачу пенсія, з відповідними надбавками до пенсії нараховувалася та виплачувалась відповідачем своєчасно, тому норма ч.2 ст.55 Закону №2262-Х1 в даному випадку не підлягає застосуванню.

З таких підстав суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту з 16.11.2008 року.

Судом встановлено, що позивачу з 01.07.2006 року нараховується та виплачується підвищення до пенсії як учаснику бойових дій відповідно до ч.4 ст.12 в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05.10.2005 року №2939-ІУ. Зміни набули чинність з 01.07.2006 року.

Згідно ч.4 ст.12 в редакції Закону №2939-ІУ учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зазначений Закон не скасований, Конституційним Судом України неконституційним не визнаний.

Таким чином, враховуючи те. що станом на 16.11.2008 року по теперішній час Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області позивачу нарахування та виплата пенсії з підвищенням, як учаснику бойових дій, проводиться відповідно до ч.4 ст.12 Закону №2939-ІУ, тому підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі ст.46 Конституції України, ст.ст. 4, 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і керуючись ст.ст. 11,17,18,99,100,158-163 КАС України, суд-

постановив:

ОСОБА_1 у задоволенні уточненого адміністративного позову до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання копії постанови з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя: