Справа № 1740/2343/18
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2019 року м. Рівне №1740/2343/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. за участю секретаря судового засідання Свінтозельської К.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Юхименко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
доГоловного управління ДФС у Рівненській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерне товариство "УкрСиббанк"
про визнання протиправною відмови, зобов'язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Рівненській області) в якому просить суд: визнати протиправною відмову відповідача у наданні дозволу на розстрочення сплати податкових платежів за результатами річного декларування доходу отриманого позивачем у вигляді додаткового блага за 2017 рік, яка міститься у листі №2009/AJG/17-00-50-02 від 31.07.2017 та зобов'язати відповідача надати дозвіл на розстрочення сплати податкового зобов'язання, визначеного самостійно позивачем до сплати у декларації за 2017 рік за наслідком прощення боргу (як додаткового блага) за кредитом на придбання єдиного житла позивача та членів його сім'ї, шляхом погашення таких податкових зобов'язань рівними частинами кожного календарного кварталу до 20 числа місяця, наступного за кожним календарним кварталом (до 20 квітня, до 20 липня, до 20 жовтня і до 20 грудня) починаючи з кварталу, що настає за тим кварталом, у якому до контролюючого органу подано заяву про розстрочку податкових зобов'язань від 04.07.2018.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 11.04.2008 позивачем було отримано в кредит грошові кошти в розмірі 56000 дол. США відповідно до кредитного договору з ПАТ «УкрСиббанк». У березні 2017 року за наслідком мирового врегулювання кредитної заборгованості банк прийняв рішення про прощення частини непогашеного боргу в сумі 1223012,08 грн. тіла кредиту та відсотків в розмірі 292083,41 грн. Позивач самостійно визначив податкове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 65387,73 грн. та по військовому збору в розмірі 5448,98 грн., подавши відповідну декларацію. Одночасно з декларацією позивачем до фіскального органу подав заяву про розстрочку сплати податкового зобов'язання з відповідними документами на обґрунтування поданої заяви. Однак, Головне управління ДФС в Рівненській області відмовило у наданні дозволу на розстрочення сплати податкових платежів, посилаючись на те, що інформація, яка подано ОСОБА_3 не відповідає вимогам законодавства. Вказано, що надана у декларації інформація про обсяг самостійно визначених позивачем зобов'язань не відповідає дійсності. Крім того, вказано, що заява позивача про розстрочення сплати податкових платежів не була подана до відповідача та не зареєстрована. Однак, позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки відсутні будь-які правові підстави для неї. Таким чином, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 01.10.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк відповідачем до суду подано відзив, у якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що визначена позивачем сума отриманого доходу у вигляді додаткового блага та зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору не відповідають наданій ним копії банківського повідомлення про анулювання боргу. Тобто, суми позивачем у декларації визначені неправильно. Відповідач, наголошує на тому, що заява про розстрочення податкового зобов'язання, визначеного у зв'язку із прощенням боргу за кредитним договором на придбання житла, не була подана до відповідача та не зареєстрована згідно вимог чинного законодавства про, що свідчить відсутність відповідної відмітки на заяві. Відтак у фіскального органу були відсутні правові підстави для розстрочення сум податкового зобов'язання. Тому, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 23.10.2018 суд ухвалив перейти до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позицію, викладену у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

11.04.2008 між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого позивач отримав кредитні кошти в іноземній валюті в розмірі 56000,00 доларів США з цільовим призначенням для придбання житлової квартири (а.с.9-12).

У березні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» прийняло рішення про анулювання кредитної заборгованості позивача за кредитним договором від 11.04.2008 №0, а саме суми основного боргу в розмірі 45548,00 дол. США (еквівалентно 1223012,08 грн.), та суми процентів в розмірі 10877,91 дол. США. (еквівалентно 292083,41 грн) та суми штрафних санкцій (пені), які підлягають стягненню на підставі судового рішення, 18455,41 грн.

22.03.2017 банк надіслав позивачу повідомлення про анулювання боргу та необхідність сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу, отриманого як додаткове благо (а.с.8).

04.07.2018 позивач подав до фіскального органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, де самостійно задекларував отримані доходи у вигляді додаткового блага в розмірі 363265,16 грн. та податкове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 65387,73 грн. та по військовому збору в розмірі 5448,98 грн.

04.07.2018 одночасно з поданою декларацією позивач подав до Головного управління ДФС у Рівненській області заяву про розстрочку сплати податкового зобов'язання, визначеного у зв'язку із прощенням боргу за кредитом на придбання житла. У заяві позивач вказав, що у зв'язку із недостатнім доходом він не в змозі сплатити всю суму податкового зобов'язання, а тому на підставі підпункту «д» пункту 164.2.17 статті 164 Податкового кодексу України просить надати дозвіл на розстрочення сплати податкового зобов'язання шляхом погашення податкового зобов'язання рівними частинами кожного календарного кварталу до 20 числа місяця, наступного за кожним календарним кварталом (до 20 квітня, до 20 липня, до 20 жовтня і до 20 грудня), починаючи з кварталу, що настає за тим кварталом, у якому до контролюючого органу подано цю заяву.

31.07.2018 Головне управління ДФС у Рівненській області надано відповідь №2009/ФОП/17-00-50-02, відповідно до якої позивачу відмовлено у розстроченні сплати податкових платежів з підстав, що у поданій позивачем декларації про майновий стан і доходи від 04.07.2018 визначено суми отриманого доходу у вигляді додаткового блага та зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які не відповідають копії банківського Повідомлення про анулювання боргу та нормам Податкового кодексу України. Крім того, заява про розстрочення податкового зобов'язання не була подана до Головного управління ДФС у Рівненській області та не зареєстрована згідно вимог чинного законодавства. Відтак у фіскального органу були відсутні правові підстави для розстрочення сум податкового зобов'язання.

Не погодившись з відмовою у розстроченні податкового зобов'язання, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (далі - ПК України; в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» від 09 квітня 2015 року №321-VIII, положення якого набрали чинності 07 травня 2015 року, підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктом 8, у відповідності до якого не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Отже, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми, прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, слід розглядати окремо.

За змістом наведених положень у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Відповідно до абз. 2 копії Повідомлення про анулювання боргу № 24-2-01-09/23 22.03.2017 AT «УкрСиббанк», як кредитор, з метою виконання вимог п.п. «д» п, 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, повідомлено позивача як платника податку на доходи фізичних осіб-боржника, що банком прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості за кредитним договором №0 від 11.04.2008, а саме суми основного боргу «кредиту» 45548,00 доларів СІНА, що складає 1 223 012,08 гри. по курсу НБУ станом на 22.03.2017.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивачем проведено наступні розрахунки податкових зобов'язань, а саме до суми прощеного боргу 1 223012,18 грн., що дорівнює 45 548,00 дол. США (по курсу на день прощення) та застосовано пільгу передбачену пп.165.1.55 п.165.1 ст.165 ПК України (25% від мінімальної заробітної плати - 800 грн.) та виключено із бази оподаткування різницю між базою оподаткування станом на день прощення, і такою ж базою, визначеною за курсом долара на 01.01.2014 (п.8 підрозділу 1 розділу ХХ ПКУ), тобто застосовано формулу: 1 223012,08 грн. - 800,00 грн. - (1 223 012,08 грн. - (45548,00 дол.*7,9930))= 363265,16 грн. (база оподаткування за якою проводився розрахунок податкових зобов'язань у декларації за 2017 рік).

За наслідком чого позивачем було визначено суму податкових зобов'язань із податку на доходи фізичних осіб в розмірі 65 387,72 грн. (363265,16 грн.*18%), із військового збору в сумі 5448,98 грн. (363 265,16 грн.*1,5%). Водночас, вказану суму податкових зобов'язань із податку на доходи фізичних осіб позивачем зменшено на суму податкової знижки в розмірі 21443,05 грн., яка була сформована позивачем за рахунок сплати відсотків по іпотечному кредиту у 2017 році.

Суд звертає увагу на те, що згідно з абз. 6 вищевказаного повідомлення, відповідно до п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом позивача, отриманим як додаткове благо, і позивачу необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації, а також сплатні військовий збір відповідно до п.п. 1.2 п. 16 1 підрозділу 10 розділу XX ПК України.

Враховуючи викладене, оскільки кредитором (банком) було здійснено прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці розрахованої кредитором відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом та включається до загального місячного (річного оподатковуваного доходу з урахуванням норм п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Таким чином, сума прощеної позивачу основної заборгованості, за кредитом договором №0 від 11.04.2008, а саме суми основного боргу кредиту у розмірі 45548,00 доларів США, що складає 1 223012,08 грн. по курсу НБУ станом на 22.03.2017 є доходом платника податку в повному обсязі та підлягає оподаткуванню як податком на доходи фізичних осіб так і військовим збором.

Разом з тим, ст. 100 ПК України визначені норми розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податку.

Відповідно п. 100.1 ст. 100 ПК України розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному п. 129.4 статті 129 цього Кодексу.

Відповідно до п. 100.2 ст. 100 ПК України платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу.

Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов'язання.

Проте, як встановлено судом із заяви про розстрочення податкового зобов'язання, визначеного у зв'язку із прощенням боргу за кредитом на придбання житла, вона не була подана до ГУ ДФС у Рівненській області та не була зареєстрована згідно вимог чинного законодавства про що свідчить відсутність відмітки на заяві.

Зважаючи на наведене, відповідач не уповноважений на надання розстрочення сум податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, про що позивача повідомлено листом від 31.07.2018 №2009/ФОП/17-00-50-02.

За приписами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на зміст ч. 2 ст. 2 КАС України, суд вважає, що відмовляючи у наданні дозволу на розстрочення сплати податкових платежів відповідач діяв обґрунтовано, з дотриманням встановленої процедури, використовуючи повноваження з метою, з якою ці повноваження надані, а тому відмова прийнята відповідачем законно, що свідчить про відсутність порушення прав позивача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Питання розподілу судових витрат вирішити відповідно до статті 139 КАС України: судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною відмови, зобов'язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 15 квітня 2019 року.

Суддя Махаринець Д.Є.