Справа № 520/8508/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 р.Справа № 520/8508/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Калитки О. М. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

позивач ОСОБА_1

представник відповідача Тищенко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 29.11.18 року по справі № 520/8508/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області , Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області третя особа Харківський національний університет внутрішніх справ

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач), звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просила суд: визнати дії Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо обчислення стажу її служби лише в 24 роки 07 місяців 21 день протиправними; зобов'язати Головне управління Національної поліції в Харківській області визначити стаж її служби в МВС України в 25 років 18 днів та внести відповідні зміни до наказу про звільнення № 242 о/с від 04.09.2018 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2018 року було залучено до участі у справі в якості відповідача - Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, в якості третьої особи - Харківський національний університет внутрішніх справ.

Рішенням Харківського окружного адміністративного судувід 27.11.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1; АДРЕСА_1) до Головного управління Національної поліції в Харківській області, (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5), Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, б.5, м. Харків, 61002), третя особа: Харківський національний університет внутрішніх справ (проспект Льва Ландау, буд. 27, м. Харків, 61080) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано дії Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо обчислення стажу служби лише в 24 роки 07 місяців 21 день неправомірними.

Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсії службу в органах внутрішніх справ, поліції період роботи на посаді доцента кафедри теорії історії держави та права Харківського національного університету внутрішніх справ, з 07.11.2015 по 31.03.2016.

Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Харківській області внести зміни до наказу про звільнення ОСОБА_1 від 04.09.2018 №242 о/с, вказавши: "Стаж служби в поліції на день звільнення для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки складає - 25 років 00 місяців 18 днів, у календарному обчисленні та для призначення пенсії складає - 25 років 00 місяців 18 днів, для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає - 02 роки 05 місяців 04 дні, час навчання - немає, у пільговому обчисленні - не має.".

У решті позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1; АДРЕСА_1) судові витрати в розмірі 352,40 (триста п'ятдесят дві гривні 40 коп.) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, код 40108599).

Відповідач, Головне управління Національної поліції в Харківській області, не погодившись із судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення у зазначеній частині позовних вимог, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, стверджує, що дії ГУ Національної поліції в Харківській області щодо обчислення стажу служби позивача в 24 роки 07 місяців 21 день є правомірними. З викладених підстав вважає, що судом першої інстанції порушено вимоги ст.12, 17 Закону 2262-ХІІ, оскільки помилково зобов'язано ГУНП в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції для призначення пенсії стаж роботи в навчальному закладі з 07.11.2015 року по 31.03.2016 року після звільнення з міліції. Також, вважає, що судом першої інстанції порушено норми ст.78 Закону України «Про Національну поліцію» та права відповідача, передбачені ст. 44 КАС України в частині позбавлення можливості відповідача подавати докази, надавати пояснення суду та можливості наводити доводи та міркування щодо обчислення стажу служби в поліції ОСОБА_1 для встановлення їй надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки.

В судовому засіданні, представник відповідача ГУ Національної поліції в Харківській області, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог, та прийняти цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на викладені доводи вважає, що суд першої інстанції вірно зобов'язав ГУНП в Харківській області зарахувати до її стажу служби в поліції для призначення пенсії стаж роботи в навчальному закладі з 07.11.2015 року по 31.03.2016 року, що відповідає нормам чинного законодавства, а також позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 24.10.2018 року по справі №820/1033/17. Пояснила, що визначений судом стаж служби в 25 років 00 місяців 18 днів має застосовувались до всіх юридично пов'язаних з ним правовідносин, а тому юридично обґрунтованим є зобов'язання ГУ Національної поліції в Харківській області внести зміни до наказу про звільнення ОСОБА_1 від 04.09.2018 №242 о/с, вказавши: "Стаж служби в поліції на день звільнення для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки складає - 25 років 00 місяців 18 днів, у календарному обчисленні та для призначення пенсії складає - 25 років 00 місяців 18 днів, для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає - 02 роки 05 місяців 04 дні, час навчання - немає, у пільговому обчисленні - не має." Таким чином, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, таким, що ґрунтується на засадах верховенства права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 року залишити без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судове засідання представники відповідача Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та третьої особи не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності представників відповідача Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача ГУ Національної поліції в Харківській області, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.08.1993 року ОСОБА_1 вступила до Інституту внутрішніх справ та їй було присвоєно спеціальне звання - рядовий міліції, 30.06.1997 року, після закінчення Університету внутрішніх справ позивачу було присвоєно спеціальне звання - лейтенант міліції та вона була відкомандирована у розпорядження Університету внутрішніх справ (на теперішній час - Харківський національний університет внутрішніх справ), де і проходила службу як працівник міліції до 06.11.2015 року, остання займана посада - доцент кафедри теорії та історії держави і права ХНУВС.

07.11.2015 року, у зв'язку з набранням чинності Законом України "Про національну поліцію", ОСОБА_1 була призначена за переведенням на ту ж саму посаду, про що зроблено запис в її послужному списку (а.с. 8-14).

Також, з послужного списку позивача вбачається, що в ньому зазначено, що відповідно до ч. 15 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про національну поліцію" період роботи на посаді доцента кафедри теорії та історії держави і права ХНУВС з 07.11.2015 р. до 01.04.2016 р. підлягає зарахуванню до вислуги років для призначення пенсії за вислугою років відповідно до ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

З 01.04.2016 року ОСОБА_1 була прийнята на службу до Національної поліції в спеціальному званні - підполковник поліції, при цьому вона продовжувала займати посаду доцента кафедри теорії та історії держави і права ХНУВС та перебувала на ній до 15.05.2018 року.

15.05.2018 року ОСОБА_1 було призначено на посаду старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Основ'янського відділу поліції ГУНП в Харківській області, на якій вона працювала до 05.09.2018 року.

Наказом ГУНП в Харківській області від 04.09.2018 № 242 о/с позивача було звільнено з поліції з 05.09.2018 за п.7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію".

З копії витягу із наказу № 242 о/с від 04.09.2018 вбачається, що стаж служби в поліції на день звільнення для встановлення позивачу надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки складає - 24 роки 07 місяців 21 день, у календарному обчисленні та для призначенні пенсії складає - 24 роки 07 місяців 21 день, для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби - 02 роки 05 місяців 04 дня, час навчання - немає у пільговому обчисленні - немає (копія витягу з наказу а.с. 15).

Позивач зазначає, що при її ознайомленні з наказом про звільнення та розрахунком вислуги років, складеним ВКУКЗ ГУНП в Харківській області, їй стало відомо, що в них відсутній період роботи ОСОБА_1 в МВС України з 07.11.2015 року по 01.04.2016 року, хоча у зазначений період позивач продовжувала працювати в Харківському національному університеті внутрішніх справ на посаді доцента кафедри теорії та історії держави і права.

Не погодившись з тим, що безперервна робота в навчальному закладі - Харківському національному університеті внутрішніх справ з 07.11.2015 року до 01.04.2016 року (по 31.03.2016 р. включно) не включена Головним управлінням Національної поліції в Харківській області до стажу її служби при обчисленні пенсії, що визначено у оскаржуваному наказі № 242 о/с від 04.09.2018 р. позивач звернулась із даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання ГУ Національної поліції в Харківській області визначити позивачу стаж служби в МВС України в 25 років 18 днів, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ Національної поліції в Харківській області не є структурним підрозділом МВС України та не може впливати на визначення стажу служби в МВС.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання неправомірними дії ГУ Національної поліції в Харківській області щодо обчислення стажу служби лише в 24 роки 07 місяців 21 день та зобов'язання ГУ Національної поліції в Харківській області зарахувати позивачу до вислуги років для призначення пенсії службу в органах внутрішніх справ, поліції період роботи на посаді доцента кафедри теорії історії держави та права Харківського національного університету внутрішніх справ, з 07.11.2015 року по 31.03.2016 року, а також внести зміни до наказу про звільнення позивача від 04.09.2018 №242 о/с, вказавши: "Стаж служби в поліції на день звільнення для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки складає - 25 років 00 місяців 18 днів, у календарному обчисленні та для призначення пенсії складає - 25 років 00 місяців 18 днів, для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає - 02 роки 05 місяців 04 дні, час навчання - немає, у пільговому обчисленні - не має.", суд першої інстанції виходив з неправомірності дій ГУ Національної поліції в Харківській області у спірних правовідносинах та необхідності ефективного захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини склались з приводу обчислення стажу служби позивача в органах поліції. Обґрунтовуючи обчислення стажу служби лише в 24 роки 07 місяців 21 день ГУ Національної поліції в Харківській області вважає, що врахування стажу роботи в навчальних закладах до стажу служби в міліції особам, які звільнилися зі служби в міліції та продовжили працювати в навчальному закладі МВС, можливе лише у випадку звільнення з роботи в навчальному закладі МВС. Вважає, що на час звільнення з поліції ОСОБА_1 не відносилась до осіб, визначених у пункті "ж" статті 12 Закону 2262-ХІІ, а відносилась до осіб, які мають право на пенсію визначених пунктом "б" статті 1-2 Закону 2262-ХІІ, тобто поліцейських, тому вислуга років та періоди часу зараховуються тільки ті, які визначені для поліцейських у статті 17 (пункти "а-й" та частина 2) і їй не може зараховуватись час роботи, який передбачений тільки для осіб зазначених у пункті "ж", так як ОСОБА_1 до вказаних осіб станом на день звільнення з поліції не відносилась, а тому стаж служби позивача складає 24 роки 07 місяців 21 день.

Колегія суддів вважає такі висновки ГУ Національної поліції в Харківській області хибними, з огляду на таке.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначені Законом України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон 2262-ХІІ).

Статтею 1-2 Закону 2262-ХІІ визначено осіб, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону. Так, в абзаці 1 зазначеної статті Закону 2262-ХІІ визначено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи.

Відповідно до п. "ж" ч. 1 ст. 1-2 Закону 2262-ХІІ, до таких осіб віднесено державних службовців та працівників навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п'яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

Пунктом "б" ч. 1 ст. 1-2 Закону 2262-ХІІ до таких осіб також законодавець відносить і осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Статтею 17 Закону № 2262-ХІІ визначені види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.

Частиною 3 статті 17 Закону 2262-ХІІ до вислуги років осіб, зазначених у пункті "ж" статті 1-2 цього Закону, додатково зараховується час безперервної роботи (з дня призначення після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ (міліції) на посадах у Міністерстві внутрішніх справ України або Національній поліції (їх територіальних органах, закладах та установах), що заміщуються державними службовцями, а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

В частині 2 статті 17 Закону 2262-ХІІ передбачено, що поліцейським додатково зараховується час навчання у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції.

В частині 3 статті 17 Закону 2262-ХІІ зазначено, що до вислуги років осіб, зазначених у пункті "ж" статті 1-2 цього Закону, додатково зараховується час безперервної роботи (з дня призначення після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ (міліції) на посадах у Міністерстві внутрішніх справ України або Національній поліції (їх територіальних органах, закладах та установах), що заміщуються державними службовцями, а в навчальних, медичних закладах та науково- дослідних установах - на будь-яких посадах".

Судом встановлено, що з 07.11.2015 року до 01.04.2016 року позивач безперервно працювала на посаді доцента кафедри теорії та історії держави і права ХНУВС, що ГУ Національної поліції в Харківській області не заперечує.

З 07.11.2015 року по 01.04.2016 року відносилася до категорії осіб, перелічених в ч. 15 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про національну поліцію", якими закріплено, що працівники міліції, які на день набрання чинності Законом мали календарну вислугу не менше 5 років та продовжили службу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями (а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах), після досягнення вислуги років, що дають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", мають право на пенсійне забезпечення згідно із Законом України "Про пенсійне убезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Так, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що процес формування підрозділів Національної поліції розпочався з 02.07.2015 року, а фактично з 07.11.2015 року. У зв'язку з цим законодавцем були надані гарантії збереження права на пенсію для окремих категорій осіб, зокрема працівників навчальних закладів МВС, до моменту визначення їх остаточного статусу, що було відображено в п. "ж" ч. 1 ст. 1-2 та ч. 3 ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Колегія суддів звертає увагу на те, що п. "ж" ч. 1 ст. 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" стосується лише тих працівників, зокрема навчальних закладів, які станом на день опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ. Тому, п. "ж" ч. 1 ст. 1-2 та ч. 3 ст. 17 Закону не можуть розповсюджуватися на осіб, які, наприклад, спочатку проходили службу в поліції, а потім були призначені на цивільну посаду в навчальному закладі МВС.

Таким чином, з 07.11.2015 року по 31.03.2016 року ОСОБА_1 відносилася до категорії осіб, зазначених в п. "ж" ч. 1 ст. 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вказує на те, що на ОСОБА_1 має розповсюджуватися дія ч. 3 ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а саме - до безперервної роботи в навчальному закладі МВС України з 07.11.2015 року по 31.03.2016 року має додатково зараховуватися служба в Національній поліції.

Зокрема, в чинному законодавстві України відсутні посилання на те, що для осіб, які визначені в п. "ж" ч. 1 ст.1-2 Закону, в разі їх прийняття на службу до Національної поліції, має викреслюватися, не зараховуватися до стажу служби, період роботи в МВС.

Аналізуючи наведені норми та вищезазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що вислуга років позивача має визначатися шляхом складання кількох періодів роботи, а саме: служба в ОВС з 19.08.1993 року до 06.11.2015 року; безперервна робота в навчальному закладі МВС України з 07.11.2015 року по 31.03.2016 року включно; служба в Національній поліції з 01.04.2016 року до 05.09.2018 року та становити 25 років 18 днів.

Не включення Головним управлінням Національної поліції в Харківській області до стажу служби позивача в МВС України при обчисленні її пенсії безперервної роботи в навчальному закладі - Харківському національному університеті внутрішніх справ з 07.11.2015 року до 01.04.2016 року, на думку колегії суддів, порушує право позивача на отримання пенсії за 25 років служби, що також суперечить практиці Європейського суду із захисту прав людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що ГУ Національної поліції в Харківській області при обчисленні стажу служби лише в 24 роки 07 місяців 21 день, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, без дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України, отже, наявні підстави для визнання таких дій неправомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, під час розгляду справи ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про правомірність оскаржуваних дій.

Таким чином, колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання неправомірними дій ГУ Національної поліції в Харківській області щодо обчислення стажу служби лише в 24 роки 07 місяців 21 день.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно з ч.1ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов'язання за цим положенням. Межі обов'язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Таким чином, враховуючи визнання протиправними дій ГУ Національної поліції в Харківській області у спірних правовідносинах та необхідності забезпечення ефективного захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо зобов'язання ГУ Національної поліції в Харківській області внести зміни до наказу про звільнення ОСОБА_1 від 04.09.2018 №242 о/с, виклавши абзац щодо стажу роботи позивача наступним чином: "Стаж служби в поліції на день звільнення для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки складає - 25 років 00 місяців 18 днів, у календарному обчисленні та для призначення пенсії складає - 25 років 00 місяців 18 днів, для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає - 02 роки 05 місяців 04 дні, час навчання - немає, у пільговому обчисленні - не має.".

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затверджено наказом МВС від 23.11.2016 № 1235 (далі - Наказ № 1235), в пункті 10 розділу III якого зазначено, що у випадку видання наказу про звільнення працівника зі служби в поліції в наказі органу поліції зазначаються стаж служби в поліції, вислуга років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати.

З огляду на викладене, колегія суддів вказує на наявність у відповідача повноважень на внесення змін до наказу про звільнення ОСОБА_1 від 04.09.2018 №242 о/с, включивши до стажу служби в поліції на день звільнення період безперервної роботи в навчальному закладі МВС України з 07.11.2015 року по 31.03.2016 року включно.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо необхідності захистити права та охоронювані законом інтереси позивача, зобов'язавши ГУ Національної поліції в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсії службу в органах внутрішніх справ, поліції період роботи на посаді доцента кафедри теорії історії держави та права Харківського національного університету внутрішніх справ, з 07.11.2015 року по 31.03.2016 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вказує на обґрунтованість зазначених позовних вимог ОСОБА_1 та погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вказаної частини позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що в частині задоволених позовних вимог, суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 року по справі № 520/8508/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 15.04.2019 року