Справа № 826/9348/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

08 квітня 2019 року № 826/9348/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
доМіністра оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6) Центрального управління Військової служби правопорядку (по м. Києву і Київській обл.) (03113, м. Київ, проспект Перемоги, 55/2, Військова частина НОМЕР_1 )
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії ,
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) з позовом до Міністра оборони України (надалі по тексту відповідач-1), Центрального управління військової служби правопорядку (по місту Києву і Київській області (надалі по тексту відповідач-2), в якому просить суд:

- скасувати рішення Центрального управління військової служби правопорядку (по місту Києву і Київській області) від 11 серпня 2016 року повністю;

- скасувати рішення Центрального управління військової служби правопорядку (по місту Києву і Київській області) від 15 травня 2017 року в частині відмови у притягненні до відповідальності встановлених винних осіб;

- зобов`язати Міністра оборони України вчинити необхідні дії для прийняття рішення дії з метою притягнення до відповідальності згідно чинного законодавства посадових осіб, та направити матеріали службового розслідування до суду для прийняття відповідного правового рішення стосовно посадових осіб військового управління:

- винних у незаконному звільненні ОСОБА_1 у 2013 році;

- винних у непритягненні осіб, винних у незаконному звільненні ОСОБА_1 у 2013 році;

- винних у несвоєчасному невиконанні постанови суду за виконавчим листом №826/7340/14;

- винних у непритягненні осіб, винних у несвоєчасному невиконанні постанови суду за виконавчим листом №826/7340/14;

- винних у вчиненні протиправних дій, що передували виданню протиправного пункту 2 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №117-РС від 26 травня 2016 року;

- винних у непритягненні до відповідальності осіб, винних у вчиненні протиправних дій під час переміщення ОСОБА_1 у 2016 році;

- надати ОСОБА_1 довідку розрахунок нарахованої суми за не отримане речове майно за виконавчим листом №826/7340/14.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що на своє звернення до Міністра оборони України стосовно вчинення проти ОСОБА_1 незаконних дій при переміщенні останній отримав рішення, яким порушень встановлено не було та надано роз`яснення щодо причин переміщення позивача, вказавши на незначні недоліки. При цьому, згідно рішення Центрального управління військової служби правопорядку (по місту Києву і Київській області) від 15 травня 2017 року було виявлено окремі порушення та встановлено виявлені причини, однак згідно змісту такого рішення, притягнення до відповідальності неможливе з причини вчинення відносно ОСОБА_1 протиправних дій щодо незаконного звільнення у період з 02 квітня 2013 року по 12 грудня 2013 року та при протиправному переміщенні з 26 квітня 2016 року по 21 червня 2016 року притягнення до відповідальності є неможливим відповідно до вимог статті 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

При цьому, на думку позивача, строки, визначені статтею 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України навмисно пропущені відповідальними посадовими особами з причини бездіяльності та без здійснення належного контролю за виданням наказу та виконанням судових рішень.

Додатково позивач повідомив, що рішення Центрального управління військової служби правопорядку (по місту Києву і Київській області) прийняті з грубим порушенням вимог Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», зокрема, статті 26.

19 червня 2018 року ухвалою суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін, та встановлено відповідачам строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.

16 липня 2018 року до суду надійшов відзив Центрального управління військової служби правопорядку (по місту Києву і Київській області), зі змісту якого вбачається, що у липні 2016 року згідно вимог Закону України «Про звернення громадян» за належність з військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України до Центрального управління військової служби правопорядку (по місту Києву і Київській області) надійшло звернення гр. ОСОБА_1 , за результатами розгляду якого позивачу було надано роз`яснювально-констатуючу відповідь. Також було роз`яснено, що до компетенції Центрального управління військової служби правопорядку (по місту Києву і Київській області) винесення постанови/рішення про призупинення виконання наказу командувача сухопутних військ Збройних Сил України від 26 травня 2016 року №117-РС» не відноситься.

Крім того, представник відповідача-2 повідомив, що за результатами розгляду звернення позивача від квітня 2017 року повідомлено про результати проведення службового розслідування та зазначено про встановлення ряду посадових осіб, якими були допущені правопорушення, але з урахуванням вимог статті 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України до дисциплінарної відповідальності їх не притягували.

У відзиві на адміністративний позов відповідач-1 зазначив, що рішення про проведення службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у незаконному звільненні військовослужбовця приймається відповідним командиром (начальником), який видав наказ про його звільнення, тобто командувачем Сухопутних військ Збройних Сил України. Також зауважено, що строк притягнення до дисциплінарної відповідальності визначено статтею 87 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, відповідно до якої дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення.

У відповіді на відзив позивач стверджував, що зміст поданих відповідачами відзивів не містить жодного обґрунтування їх бездіяльності та спростовується наявними матеріалами справи. При цьому, на думку позивача, відповідач-1 нічим не обґрунтовує відсутність службового розслідування під час поновлення позивача на службі, передбачену змістом статті 232 положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України.

Додатково позивач зазначив, що з причин особистої недовіри до Центрального управління військової служби правопорядку (по місту Києву і Київській області) він не звертався до відповідача-2, однак всі подані ним заяви направлялись саме відповідачу-2.

На думку позивача, за наслідками особистих звернень жодна інша посадова особа не приймала рішень, які б суперечили змісту отриманих листів від відповідача-2, а у зв`язку з тим, що зміст оскаржуваних відповідей залишений без змін колегіально з дотриманням викладених відповідачем-2 вимог інструкції з діловодства, то і відповідь, на переконання позивача, слід вважати рішенням.

З огляду на викладене вище та відсутність клопотань про розгляд справи у судовому засіданні, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України з 19 квітня 2011 року у військовій частині НОМЕР_2 .

Наявними матеріалами справи підтверджується, що в жовтні 2013 року ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника автомобільного відділення автомобільної роти 1004 окремого батальйону охорони та обслуговування Командування сухопутних військ Збройних Сил України на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року, про що видано виконавчий лист в адміністративній справі №826/6884/13-а.

Позивач стверджує, що при виданні наказу про його поновлення на військовій службі жодної винної особи у незаконному звільнені встановлено не було, розслідування не проводилось та жодні пояснення не відбирались.

26 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Міністра оборони України із заявою про прийняття його на особистому прийомі з питання невиконання вимог чинного законодавства посадовими особами військової частини НОМЕР_2 .

07 червня 2016 року позивач звернувся до Міністра оборони України із заявою про особистий прийом з питання невиконання вимог чинного законодавства посадовими особами військової частини НОМЕР_2 за раніше поданою заявою.

В подальшому, 22 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Міністерства оборони України втретє.

Листом від 22 червня 2016 року №116/9/4/7717 військова частина НОМЕР_3 Міністерства оборони України повідомила ОСОБА_1 про те, що в управління персоналу штабу Командування сухопутних військ Збройних Сил України за дорученням розглянуто звернення позивача щодо прийняття його на особистому прийомі стосовно невиконання вимог чинного законодавства та по суті порушеного питання повідомлено, що командуванню військової частини НОМЕР_2 доручено провести службову перевірку з даного питання та надати ОСОБА_1 обґрунтовану відповідь.

Відповідно до листа від 20 травня 2016 року військової частини НОМЕР_4 Міністерства оборони України №400 ОСОБА_1 надано роз`яснення про те, що з моменту поновлення на військовій службі і до моменту втрати чинності постанови Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 20004 року №1444 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час» отримували належне до видачі речове майно, в тому числі і за період вимушеного прогулу відповідно до строків носіння згідно норми №3.

Згідно наявного в матеріалах справи витягу з наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 26 травня 2016 року №117-РС старшого сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта автомобільного взводу автомобільної роти 1004 окремого батальйону охорони та обслуговування, увільнено від займаної посади і призначено головним сержантом взводу матеріального забезпечення танкового батальйону НОМЕР_5 окремої гвардійської танкової бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ВОС-837975А.

За результатами розгляду рапорту позивача від 21 червня 2016 року щодо поуршення клопотання про скасування наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 26 травня 2016 року №117-РС в частині призначення ОСОБА_1 на вищу посаду у порядку просування по службі листом від 30 червня 2016 року №571 командир військової частини НОМЕР_2 повідомив, що ОСОБА_1 повинен виконати наказ №117-РС командувача сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 26 травня 2016 року, виданий з дотриманням вимог нормативно-правових актів України, підстав для скасування немає.

Зі змісту листа військової частини НОМЕР_6 Міністерства оборони України від 10 квітня 2017 року №116/8/4835 вбачається, що з метою встановлення в діях ОСОБА_1 складу злочину або його відсутність командиром військової частини НОМЕР_2 було направлено матеріали службового розслідування до військової прокуратури Київського гарнізону Центрального регіону України для прийняття відповідного правового рішення. Військовою прокуратурою Київського гарнізону Центрального регіону України відносно ОСОБА_1 за фактом скоєння правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000233 було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 402 Кримінального кодексу України «Непокора».

Разом з тим проінформовано, що втручання посадових осіб Збройних сил України у кримінальне провадження неможливе у зв`язку з тим, що посадові особи не мають на те законних повноважень. Одночасно, відповідно до пункту 5 статті 40 Кримінального процесуального кодексу України слідчий органу досудового розслідування є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Листом від 11 серпня 2016 року №91/кд/4115 Центральне управління військової служби правопорядку (по місті Києві і Київській області) повідомило ОСОБА_1 у відповідь на його заяву від 29 червня 2016 року, скерованому на адресу відповідача-2 військовою прокуратурою Київського гарнізону Центрального регіону України, про те, що відповідно до пункту 112 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення.

Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:

- неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої переміщуються, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

- неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують.

Поряд з цим встановлено, що за час проходження ОСОБА_1 військової служби у військовій частині НОМЕР_2 останній не проходив військово-лікарську комісію щодо неможливості проходити службу у місцевостях з особливими природними, географічними, кліматичними, екологічними умовами.

У зв`язку з наведеним та на підставі Плану переміщення військовослужбовців військової служби за контрактом, затверджений командувачем Сухопутних військ Збройних Сил України генерал-лейтенантом ОСОБА_2 ьув виданий наказ командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 26 травня 2016 року №117-РС про переміщення ОСОБА_1 з посади головного сержанта 2 взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_2 шпк «старший сержант» на вищу посаду головного сержанта взводу матеріального забезпечення танкового батальйону НОМЕР_5 окремої гвардійської танкової бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », шпк «старший сержант» у порядку просування по службі. Даний наказ був доведений до ОСОБА_1 21 червня 2016 року.

Того ж дня ОСОБА_3 звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_4 з рапортом про вжиття заходів щодо скасування наказу про переміщення до іншої військової частини, на що командиром військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_4 було розглянуто та направлено відповідь позивачу (від 30 червня 2016 року №571).

Разом з тим повідомлено, що «винесення постанови/рішення про призупинення виконання наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 26 травня 2016 року №117-РС» до компетенції центрального управління військової служби правопорядку не відноситься.

Також, зі змісту листа Центрального управління військової служби правопорядку (по місті Києві і Київській області) від 15 травня 2017 року №91/вер/2317/1 вбачається, що відповідно до звернення ОСОБА_1 до Міністра оборони України комісією військової служби правопорядку у Збройних Силах України на виконання вимог наказу Міністерства оборони України від 07 квітня 2017 року №204 «Про призначення службового розслідування» проведено службове розслідування з метою встановлення ступеня вини в діях посадових осіб військової частини НОМЕР_2 і Командування Сухопутних військ Збройних Сил України під час звільнення старшого сержанта ОСОБА_1 та прийняття інших кадрових рішень щодо нього.

Службовим розслідування встановлено, що протягом 2012 року на ОСОБА_1 було накладено 5 дисциплінарних стягнень за порушення військової дисципліни. В подальшому, за результатами щорічного оцінювання за 2012 рік на ОСОБА_1 була складена оцінна картка, відповідно до висновків та рекомендацій якої останній займаній посаді не відповідав та доцільно було розглянути на атестаційній комісії на предмет відповідності займаній посаді. З результатами щорічного оцінювання ОСОБА_1 був ознайомлений 18 грудня 2012 року, про що свідчить підпис у оцінній картці, скарг на необ`єктивність змісту, висновків та рекомендацій, викладених в оцінній картці ОСОБА_1 не подавав.

У подальшому, за результатами засідання атестаційних комісій військової частини НОМЕР_2 та КСВ ЗС України надано висновок щодо невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді та доцільності звільнення останнього з лав ЗС України у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту.

На підставі наказу командувача СВ ЗС України (по особовому складу) від 02 квітня 2013 року №58-ПМ ОСОБА_1 звільнено у запас за пунктом «и» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10 квітня 2013 року №73 позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

У вказаному листі зазначено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року ОСОБА_1 поновлено на посаді у зв`язку із скасування наказу командувача СВ ЗС України від 02 квітня 2013 року №58-ПМ у зв`язку з встановленням грубого порушення процедури звільнення ОСОБА_1 , а саме порушення вимог абзацу 2 пункту 2.12 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 19 травня 2009 року №438/16454 не проведення бесіди з військовослужбовцем зі складанням аркушу бесіди, під час його звільнення.

Також, службовим розслідуванням встановлено, що звільнення ОСОБА_1 з військової служби та поновлення на військовій службі у 2013 році здійснено з порушенням вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗС України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗС України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10 квітня 2009 року №170.

Крім того, в ході службового розслідування встановлено, що підставою для переміщення ОСОБА_1 став План переміщення на посади. Разом з тим, в порушення Інструкції №170 зазначене позапланове переміщення військовослужбовця здійснювалось без складання подання.

Переміщення ОСОБА_1 для проходження служби до іншої військової частини у 2016 році здійснено в порушення вимог Закону України «про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗС України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10 квітня 2009 року №170.

Причинами та умовами виявлених порушень стали:

- не проведення бесіди з ОСОБА_1 із приводу дострокового розірвання контракту з ним та не оформлення аркушу бесіди командуванням військової частини НОМЕР_2 ;

- відсутність системи контролю з боку посадових (службових) осіб КСЕ ЗС України, призначених для опрацювання та підготовки повного переліку документів, пов`язаних з проходженням військової служби, призначенням, переміщенням та звільненням особового складу;

- не встановлення у військовій частині НОМЕР_2 такого внутрішнього порядку, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів ЗС України;

- неналежний та не об`єктивний розгляд командуванням військово частини НОМЕР_2 та посадовими (службовими) особами КСВ ЗС України рапорту ОСОБА_1 , що призвело до низки прийнятих неправомірних рішень;

- не врахування реального стану здоров`я ОСОБА_1 , несвоєчасне направлення ОСОБА_1 на медичний огляд до гарнізонної ВЛК щодо визначення придатності до військової служби у ЗС України, встановлення можливих протипоказань та факторів ризику стану здоров`я по відношенню до умов проходження служби;

- не складання та не затвердження Плану переміщення на посади рядового, сержантського і старшинського складу в термін до 01 березня, його не доведення до відповідних посадових осіб та здійснення позапланового переміщення без складання подання;

- ненадання об`єктивної доповіді командувачу СВ ЗС України щодо неможливості виконання ОСОБА_1 пункту 2 наказу командувача СВ ЗС України від 26 травня 2016 року №117-РС;

- не надання належної правової оцінки підготовлених документів структурними підрозділами КСВ ЗС України щодо відповідності їх вимогам чинного законодавства.

За результатами розслідування Міністром оборони України командувачу сухопутних військ Збройних Сил України з метою запобігання та недопущення подібним випадкам у подальшому, для неухильного виконання вимог нормативно-правових актів, пов`язаних з проходженням військової служби призначенням, переміщенням та звільненням особового складу, поставлено завдання організувати доведення фактів порушень, які мали місце з боку посадових (службових) осіб військової частини НОМЕР_2 та Командування сухопутних військ Збройних Сил України під час звільнення ОСОБА_1 та поновлення на військовій службі та переміщення, до командувачів оперативних командувань, командирів військових частин безпосереднього підпорядкування.

Службовим розслідуванням встановлено ряд посадових осіб, з вини яких були допущені вищевказані порушення, ознак зважаючи на те, що дані порушення були допущені з 02 квітня 2013 року по 12 грудня 2013 року та 26 квітня 2016 року по 21 червня 2016 року питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника режимної служби Головного управління військової служби правопорядку Збройних Сил України полковника ОСОБА_5 , начальника відділу комплектування (рядовим, сержантським складом та призову) управління персоналу штабу КСВ ЗС України полковника ОСОБА_6 , помічника командувача СВ ЗС України полковника юстиції ОСОБА_7 офіцера відділу присвоєння військових звань та нагороджень військової частини НОМЕР_7 підполковника ОСОБА_8 , старшого офіцера організаційно-планового відділу управління матеріально-технічного забезпечення КСВ ЗС України підполковника ОСОБА_4 , заступника начальника відділу комплектування (рядовим, сержантським складом та призову) управління персоналу штабу командування СВ ЗС України підполковника ОСОБА_9 , начальника групи військового та адміністративного права заступника начальника юридичної служби КСВ ЗС України підполковника юстиції Трєгубєнка А.С., керуючись статтею 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України не порушувалось.

Незгода позивача із вказаними відповідями відповідача-2 від 11 серпня 2016 року та 15 травня 2017 року, які позивач вважає рішеннями, зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Вимогами пункту 110 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №551-ХІV Усі військовослужбовці мають право надсилати письмові звернення або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління cлужби правопорядку, органів досудового розслідування та інших державних органів у разі: незаконних рішень, дій (бездіяльності) щодо них командирів чи інших військовослужбовців, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.

Пунктами 111-112 вказаного Закону визначено, що з інших питань службової діяльності скарга подається безпосередньому командирові тієї особи, чиї дії оскаржуються, а якщо ті, хто подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, скарга подається у порядку підпорядкованості.

Військовослужбовці, які подали заяву чи скаргу, мають право: особисто викласти свої аргументи особі, яка перевіряє заяву чи скаргу, звернутися за допомогою до свідків; подати додаткові матеріали, що стосуються справи, чи клопотати, щоб їх вимагав командир або орган, який розглядає заяву або скаргу; бути присутнім під час розгляду заяви чи скарги; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; ознайомитися з матеріалами перевірки заяви чи скарги; оскаржити прийняте за їхньою заявою чи скаргою рішення в суді; вимагати відшкодування збитків у встановленому законом порядку.

Згідно пункту 117 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» пропозиція, заява чи скарга, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в пропозиції, заяві чи скарзі, не входять до компетенції командира, органу військового управління, вони в строк не більше п`яти днів пересилаються ним за належністю відповідній посадовій особі чи органу, про що сповіщається військовослужбовець, який подав пропозицію, заяву чи скаргу. Якщо пропозиція, заява чи скарга не містять даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, вони в той же строк повертаються військовослужбовцю з відповідним роз`ясненням. Забороняється надсилати заяви та скарги військовослужбовців тим посадовим особам або органам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Вимогами пунктів 118-119 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» передбачено, що пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання і з приводу їх вжито необхідних заходів або дано вичерпні відповіді. Відмова в задоволенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на закон або військові статути і зазначенням мотивів відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Усі пропозиції, заяви чи скарги розглядаються і вирішуються у строк не більше одного місяця з часу їх отримання, а ті, що не потребують додаткового вивчення й перевірки, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів з часу їх надходження. Якщо у місячний строк вирішити порушені у зверненні питання неможливо, командир встановлює новий строк, про що сповіщається військовослужбовець, який подав звернення. При цьому загальний строк розгляду пропозиції, заяви чи скарги не може перевищувати сорока п`яти днів.

Із обґрунтування позовних вимог вбачається, що позивач оскаржує рішення відповідача-2 з підстав не притягнення винних у його незаконному звільненні та переведенні осіб до відповідальності.

Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року у справі №826/6884/13-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 (1004 окремий Батальйон охорони та обслуговування командування сухопутних військ Збройних сил України), третя особа: Командувач Сухопутних військ Збройних сил України про поновлення на посаді, оплату за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії адміністративний позов задоволено частково скасовано наказ Командувача сухопутних військ Збройних сил України від 02 квітня 2013 року № 58-ПМ; скасовано наказ Командира Військової частини НОМЕР_2 від 10 квітня 2013 року №73; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника автомобільного відділення автомобільної роти 1004 окремого батальйону охорони та обслуговування Командування Сухопутних військ Збройних сил України з 10 квітня 2013 року; зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 10 квітня 2013 року по 30 жовтня 2013 року.

Судове рішення у даній справі набрало законної сили 30 жовтня 2013 року, про що 18 листопада 2013 року видано Окружним адміністративним судом міста Києва виконавчий лист.

Також суд зазначає, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року у справі №826/9769/16 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 та Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України встановлено протиправність дій командування військової частини НОМЕР_2 , які передували виданню наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 26 травня 2016 року №117-РС, а саме щодо порушення Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10 квітня 2009 року №170, а також визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 26 травня 2016 року №117-РС.

Вказана постанова в адміністративній справі №826/9769/16 набрала законної сили 06 лютого 2017 року.

Відтак, саме з моменту набрання судовими рішеннями законної сили можна стверджувати про встановлену в судовому порядку протиправність дій командування військової частини НОМЕР_2 щодо звільнення та переведення ОСОБА_1 .

При цьому, вимогами статті 87 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Матеріалами справи підтверджується та позивачем не заперечується, що вчинення правопорушень мало місце з 02 квітня 2013 року по 12 грудня 2013 року та 26 квітня 2016 року по 21 червня 2016 року відповідно. В той же час, службове розслідування проводилось у квітні-травні 2017 року, а відтак відповідно до вимог статті 87 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» у відповідача-2 були відсутні законні та обґрунтовані підстави для притягнення винних осіб до відповідальності.

В частині посилань позивача на те, що нормами чинного законодавства передбачені й інші види відповідальності, зокрема, кримінальна, суд зазначає, що притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб не належить до повноважень відповідачів.

Додатково суд зазначає, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

За наведеного правового регулювання та обставин справи суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного, на його думку, права (свободи, інтересу) у разі задоволення позовних вимог, не призведе до відновлення відповідного права (свободи, інтересу), адже порушені права позивача були відновлені за результатами розгляду та вирішенні адміністративних справ №826/6884/13-а та №826/9769/16, що позивачем не заперечується.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх розподілу, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77,139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук