Справа № 420/1074/19
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1074/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кравченка М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.11.2018 року № НОМЕР_1, -

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС в Одеській області, в якій просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.11.2018 року № НОМЕР_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

27.11.2018 p. фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 були отримані податкові повідомлення-рішення №№ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 15.11.2018 р. прийняті ГУ ДФС в Одеської області, якими застосовано: штрафні (фінансові) санкції в сумі - 510,00 грн. (податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 15.11.2018 p.); штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій в сумі - 6345,00 грн. (податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 15.11.2018 p.). Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями №№ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 15.11.2018 р. позивач звернувся в межах процедури адміністративного оскарження до контролюючого органу вищого рівня - Державної фіскальної служби України із скаргою вих. № 0002 від 04 грудня 2018 року про перегляд зазначених податкових повідомлень рішень. Рішенням про продовження строку розгляду скарги від 29.12.2018 р. № 20918/Ш/99-99-11-06-01-25 ДФСУ продовжено строк розгляду скарги № 0002 від 04 грудня 2018 року до 08.02.2019 року (включно). 16.02.2019 р. позивачем отримане рішення про результати розгляду скарги від 08.02.2019 р. № 6330/6/99-99-11-06-01-25, яким ДФСУ частково задовольнило скаргу позивача: скасувало податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 15.11.2018 p., а податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 15.11.2018 р. залишило без змін. Оскаржуване рішення було прийнято на підставі акту перевірки № 0456/21/22/PPO/НОМЕР_3 від 12.10.2018 р. ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, яким встановлено порушення п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, в звязку з чим на позивача накладено штраф в розмірі 510 гривень згідно абз.1 п.121.1 ст.121 ПКУ. Позивач вважає оскаржуване рішення відповідача протиправними, необґрунтованими та таким, що не відповідає вимогам закону.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 року позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.11.2018 року № НОМЕР_1 було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що на підставі пп.20.1.11 п.20.1 ст.20 ПКУ до початку перевірки співробітниками ГУ ДФС в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі проведено контрольну розрахункову операцію на суму 299,00 грн., отримано товар. Особа, яка фактично проводила розрахункову операцію після ознайомлення з направленням, службовими посвідченнями та наказом з витягом на перевірку відмовилась від підпису. Про що складено відповідний акт відмови. Таким чином, виконано всі умови для допуску для проведення фактичної перевірки, яка проведена в присутності особи, що проводила розрахунки відповідно до вимог чинного законодавства. Даною фактичною перевіркою встановлено: незабезпечення своєчасного оприбуткування в касових книгах (КОРО), готівкових коштів, які надійшли до кас (проведення розрахунків) в сумі 1269 грн., чим порушено вимоги п. 11 розділу II Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 р. № 148; ненадання посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документів, що підтверджують показники, відображені платником у податковій звітності. Тобто вказані документи вважаються відсутніми (незабезпечено їх зберігання) - КОРО, РК посадовим особам не надані» чим порушено вимоги п.44.3 ст.44 та п. 85.2 ст.85 ПКУ. За результатами акту перевірки ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 15.11.2018 р., згідно з яким застосовані до ФОП ОСОБА_1 штрафні (фінансові) санкції у сумі 6345 грн. за несвоєчасне оприбуткування готівкових коштів у КОРО та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 15.11.2018 р., згідно з яким застосовані до ФОП ОСОБА_1 штрафні (фінансові) санкції у сумі 510 грн. за ненадання в повному обсязі документів, що належать або повязані з предметом перевірки. Рішенням Державної фіскальної служби про результати розгляду скарги № 6330/6/99-99-11-06-01-25 від 08.02.2019 р. податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 15.11.2018р. було скасоване.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що 25.02.2019 р. набуло законної чинності рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 р. у справі № 420/5365/18, яким було повністю задоволено позов ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Херсонській області, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № 1021 від 01.10.2018 р. «Про проведення фактичних перевірок» в частині призначення фактичної перевірки позивача. Також відповідач сповістив, що ним доведено правомірність винесення податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 15.11.2018 p., згідно з яким застосовані до ФОП ОСОБА_1 штрафні (фінансові) санкції у сумі 510 грн., за ненадання документів, що належать або повязані з предметом перевірки. Втім, відповідач не врахував, що покладення на позивача відповідальності в сумі 510,00 грн. за ненадання документів, що належать або повязані з предметом перевірки, може бути здійснене тільки у випадку її проведення. Наказ № 1021 від 01.10.2018 р. на проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 не може вважатися законною підставою для проведення перевірки, не може породжувати жодних юридичних наслідків, підтверджувати жодних фактів чи обставин, прийнятих у звязку з його виконанням, оскільки він скасований у судовому порядку.

Згідно з ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З урахуванням зазначеного, суд вирішив розглянути вказану справу в письмовому провадженні.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрована та перебуває на обліку в Головному управлінні ДФС в Одеській області.

12.10.2018 року співробітники Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі здійснили вихід з метою проведення фактичної перевірки за місцем провадження господарської діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1: м. Херсон, вул. Суворова, 7-9/16, та надали для ознайомлення Наказ, Витяг (Перелік), направлення на фактичну перевірку від 12.10.2018 року.

Працівники Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 після ознайомлення з вказаними документами не допустили ревізорів до проведення перевірки.

Співробітники Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі відмовилися складати акт про недопущення до перевірки в порядку п.81.2 ст.81 Податкового кодексу України та залишили приміщення, в якому позивач здійснює господарську діяльність.

В звязку з цим 12.10.2018 року працівники Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 самостійно склали акт про недопущення до фактичної перевірки ревізорів-інспекторів Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в якому зафіксували вказані факти.

Листом від 16.10.2018 року зазначений акт засобами поштового звязку був направлений на адресу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

26.10.2018 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 засобами поштового звязку отримала акт фактичної перевірки від 12.10.2018 року та акт відмови від підпису у направленні на перевірку/отримання копії наказу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

В акті перевірки співробітники Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі зазначили про незабезпечення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 своєчасного оприбуткування в касових книгах (КОРО) готівкових коштів, які надійшли до кас (місця проведення розрахунків) в сумі 1269 грн., чим порушено вимоги п.11 розділу II Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 року № 148, про ненадання посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документів, що підтверджують показники, відображені платником у податковій звітності, тобто вказані документи вважаються відсутніми (не забезпечено їх зберігання) - КОРО, РК посадовим особам не надані, чим порушено вимоги ст.44 Податкового кодексу України.

29.10.2018 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 засобами поштового направила на адресу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі заперечення на акт перевірки від 12.10.2018 року.

Листом від 07.11.2018 року «Про результати розгляду заперечень» Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі повідомило ФОП ОСОБА_1, що висновки акту перевірки щодо порушення вимог чинного законодавства залишаються без змін.

15.11.2018 року Головне управління ДФС в Одеській області на підставі акту перевірки Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 12.10.2018 року № 0456/21/22/PPO/НОМЕР_3 з врахуванням висновку на заперечення від 07.11.2018 року № 2274/ФОП/21-22-14-05-14 прийняло податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_1, яким до позивача за порушення п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 510,00 грн.;

- № НОМЕР_2, яким до позивача за порушення п.11 розділу II Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 року № 148, застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 6345,00 грн.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 15.11.2018 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала скаргу до Державної фіскальної служби України.

Державна фіскальна служба України 08.02.2019 року прийняла рішення про результати розгляду скарги, яким скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнила частково, податкове повідомлення-рішення від 15.11.2018 року № НОМЕР_2 скасувала, а податкове повідомлення-рішення від 15.11.2018 року № НОМЕР_1 залишила без змін.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Відповідно до п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Згідно з п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з п.80.1 ст.80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування; неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Згідно з п.80.5 ст.80 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється. При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Згідно з п.81.2 ст.81 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків. Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта. У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

Відповідно до п.85.1 ст.85 Податкового кодексу України забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до п.85.4 ст.85 Податкового кодексу України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Згідно з п.85.5 ст.85 Податкового кодексу України забороняється вилучення оригіналів первинних, фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів за винятком випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

Відповідно до п.121.1 ст.121 Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

12.10.2018 року працівники Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не допустили співробітників Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі до проведення перевірки, оскільки при уважному ознайомлені з наданими документами було встановлено, що Наказ та Витяг (Перелік) з нього оформлені із суттєвими порушеннями норм Податкового кодексу України, а саме: абзацу 3 п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України (відсутній підпис керівника, не зазначено період, що перевіряться, та підстави перевірки).

16.10.2018 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ № 1021 від 01.10.2018 року «Про проведення фактичних перевірок» та Витяг (Перелік субєктів (ПІБ фізичної особи платника податків) та/або обєктів (фактична адреса здійснення діяльності), які перевіряються шляхом проведення фактичних перевірок, у відповідності до вимог ст.80 Податкового кодексу України) до нього в частині призначення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (справа № 420/5365/18).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 року у справі № 420/5365/18 позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування наказу № 1021 від 01.10.2018 року та витягу було задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № 1021 від 01.10.2018 року «Про проведення фактичних перевірок» в частині призначення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 року у справі № 420/5365/18 набрало законної сили 25.02.2019 року.

Згідно з ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.2 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

За таких обставин, з урахуванням зазначеного, оскільки 12.10.2018 року позивач відмовив в допуску до проведення фактичної перевірки на підставі наказу № 1021 від 01.10.2018 року, який в подальшому був скасований в судовому порядку, тому застосування контролюючим органом штрафних санкцій за ненадання документів до початку цієї перевірки є необґрунтованим та безпідставним.

Згідно з п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: загальність оподаткування - кожна особа зобов'язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу; рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу; фіскальна достатність - встановлення податків та зборів з урахуванням необхідності досягнення збалансованості витрат бюджету з його надходженнями; соціальна справедливість - установлення податків та зборів відповідно до платоспроможності платників податків; економічність оподаткування - установлення податків та зборів, обсяг надходжень від сплати яких до бюджету значно перевищує витрати на їх адміністрування; нейтральність оподаткування - установлення податків та зборів у спосіб, який не впливає на збільшення або зменшення конкурентоздатності платника податків; стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; рівномірність та зручність сплати - установлення строків сплати податків та зборів, виходячи із необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів для здійснення витрат бюджету та зручності їх сплати платниками; єдиний підхід до встановлення податків та зборів - визначення на законодавчому рівні усіх обов'язкових елементів податку.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 15.11.2018 року № НОМЕР_1 є протиправним та належить до скасування.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онерїлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 65025, РНОКПП НОМЕР_3) до Головного управління ДФС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ідентифікаційний код 39398646) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.11.2018 року № НОМЕР_1 - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 15.11.2018 року № НОМЕР_1.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області () на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко