Справа № 807/848/17
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/1757/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Герман О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Токар М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі № 807/848/17 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державна податкова інспекція у Тячівському районі про визнання протиправними та скасування наказів, податкових повідомлень-рішень (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Калинич Я.М. в м. Ужгороді Закарпатської області 20.12.2018 року, згідно з протоколом судового засідання о 08:56 год., повний текст судового рішення складено 02.01.2019), -

ВСТАНОВИВ:

12.07.2017 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_3) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - відповідач, контролюючий орган, податковий орган, ГУ ДФС у Закарпатській області) про визнання нечинними та скасування рішень від 03 липня 2017 року про застосування штрафних санкцій №№ , , вимоги від 03 липня 2017 року про сплату боргу № (т. 1 а.с. 5-8).

31.07.2017 року ФОП ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до ГУ ДФС у Закарпатській області про визнання нечинними та скасування наказів відповідача від 30.08.2016 року № 235 про проведення документальної планової перевірки, від 14.03.2017 року № 213 про проведення документальної позапланової перевірки, податкових повідомлень-рішень від 11 травня 2017 року №№ , , , , рішення від 11 травня 2017 року № про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу від 11 травня 2017 року № 002891303 (т. 1 а.с. 131-133).

Ухвалою Ужгородського окружного адміністративного суду від 06.11.2017 року (т. 1 а.с. 121-122) вищезазначені позовні вимоги об'єднані в одне провадження.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що витрати, пов'язані з господарською діяльністю позивача, підтверджені наданими суду позивачем документами - копіями податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), виписками з банківських установ про рух коштів, яким суд першої інстанції не дав жодної правової оцінки. Також судом першої інстанції не надано належної оцінки наявності податкових повідомлень-рішень за одним і тим же номером, але з різними сумами донарахованих податкових зобов'язань за відсутності процедури відкликання податкових повідомлень-рішень. Проведені Державною податковою інспекцією у Тячівському районі та відповідачем документальні перевірки позивача по своїй суті є камеральними, оскільки контролюючий орган при проведенні перевірок використав виключно дані податкової звітності ФОП ОСОБА_3 та не вжив заходів для збору інформації та відповідних звірок. Всупереч вимогам Податкового кодексу України (далі - ПК України) відповідач не використав дані ЄРПН. Суд першої інстанції невірно зазначив, що серед вилучених у позивача правоохоронним органом документів не було тих, які необхідні для проведення документальної перевірки. Апелянт звертає увагу на те, що контролюючим органом йому здійснено донарахування податкових зобов'язань поза термінами, встановленими ПК України.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач, скориставшись правом, передбаченим статтею 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) надав відзив на апеляційну скаргу (т. 3 а.с. 173-179), в якій, заперечуючи наявність підстав для скасування рішення першої інстанції, просить залишити його без змін.

В судовому засіданні представник відповідача просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ГУ ДФС у Закарпатській області проведено позапланова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_3, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, за результатами якої складено акт від 10.04.2017 року № 194/13-03/НОМЕР_9.

У зв'язку з ненаданням ФОП ОСОБА_3 для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки первинних документів (накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, контракти, договори, угоди, акти виконаних робіт, акти звірок з контрагентами, акти на право власності, договори оренди тощо), Книги обліку доходів та витрат підприємця, платіжних документів на оплату товару, банківських виписок про рух коштів на рахунках, оборотно-сальдових відомостей по проведених розрахунках з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями, інвентаризаційних відомостей залишків товару в кількісних та вартісних показниках перевірка проведена на підставі поданої ФОП ОСОБА_3 до ДПІ у Тячівському районі податкової звітності за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 рр., відомостей з Центральної бази даних ДРФО про суми виплачених доходів та утриманого податку на доходи фізичних осіб, зустрічних звірок контрагентів ФОП ОСОБА_3 та матеріалів документальної планової виїзної перевірки діяльності ФОП ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, за результатами якої ДПІ у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області складено акт від 06.01.2017 року № 9/13-01/НОМЕР_9.

У акті планової документальної виїзної перевірки від 06.01.2017 року № 9/13-01/НОМЕР_9 зазначено, що відповідно до наказу ДПІ в Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області №235 від 30.08.2016 року провести документальну планову перевірку ФОП ОСОБА_3 у терміни, вказані у наказі неможливо, оскільки ФОП ОСОБА_3 письмово повідомив ДПІ у Тячівському районі (лист з додатками від 15.09.2016 року вх. № 8868/10) про неможливість надання документів своєї фінансово-господарської діяльності у зв'язку з втратою через вилучення їх працівниками СВ ГУНП в Закарпатській області на підставі ухвали Ужгородського міськрайсуду від 15.07.2016 року за період 2013-2015 рр. Копію протоколу вилучення документів ФОП ОСОБА_3 не представлено. Підприємцем ОСОБА_3 представлено копію заяви про виявлену ним після обшуку, втрату документів (Книги обліку доходів і витрат, первинних бухгалтерських документів, декларацій, документів та реєстрів ведення господарської діяльності, звітів, свідоцтва платника ПДВ, свідоцтва про реєстрацію, Книги вхідної та вихідної документації), яка надійшла до ДПІ у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області 16.09.2016 року (вх. № 8900/10), про що складено акт про неможливість подальшого проведення документальної планової перевірки ФОП ОСОБА_3 від 16.09.2016 року № 7/13-01/НОМЕР_9.

У відповідності до п. 44.5 ст. 44 ПК України терміни проведення перевірки переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків, тобто на 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу, тобто на 16.12.2016 року, про що ДПІ у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області видано наказ від 16.09.2016 року № 244 про перенесення термінів проведення документальної планової перевірки ФОП ОСОБА_3, копія якого вручена платнику особисто 20.09.2016 року.

ДПІ у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області листом від 16.09.2016 року № 5754/13-01, який вручено платнику 20.09.2016 року, повідомлено ФОП ОСОБА_3 про відновлення документів протягом 90 днів.

З 16.12.2016 року ДПІ у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області продовжено проведення планової документальної перевірки ФОП ОСОБА_3 у зв'язку з чим ДПІ у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області листом від 16.12.2016 року № 7311/13-01 звернулась до ФОП ОСОБА_3 про надання документів своєї фінансово-господарської діяльності для проведення перевірки за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року.

На адресу ДПІ у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області 21.12.2016 року надійшов лист від ФОП ОСОБА_3 (вх. № 12189/10 від 21.12.2016 року) про те, що платник не має змоги представити вищезазначені документи своєї фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року у зв'язку з вилученням їх слідчим СВ ГУНП в Закарпатській області при проведенні в нього обшуку.

Головним управлінням ДФС у Закарпатській області в додаток до листа від 13.12.2016 року № 4262/7/07-16-13-03-18 надіслано фотокопії вилучених СВ СУ ГУНП в Закарпатській області документів згідно переліку, зазначеному в протоколі обшуку від 11.08.2016 року, та лист ГУ ДФС у Закарпатській області від 28.12.2016 року № 4469/7/07-6-13-03-18 щодо надання переліку документів, вилучених працівниками СВ ГУНП в Закарпатській області на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 15.07.2016 року. Проаналізувавши надісланий перелік вилучених документів та їх фотокопії встановлено, що серед них немає документів які б відповідали переліку запитуваних документів від ФОП ОСОБА_3, необхідних для проведення документальної перевірки за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року.

ДПІ у Тячівському районі 28.12.2016 року складено акт № 8/13-01/НОМЕР_9 про ненадання ФОП ОСОБА_3 документів для проведення документальної планової перевірки.

Тому, у зв'язку з ненаданням ФОП ОСОБА_3 для проведення планової документальної виїзної перевірки первинних документів (накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, контракти, договори, угоди, акти виконаних робіт, акти звірок з контрагентами, акти на право власності, договори оренди тощо), Книги обліку доходів та витрат підприємця, платіжних документів на оплату товару, банківських виписок про рух коштів на рахунках, оборотно-сальдових відомостей по проведених розрахунках з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями, інвентаризаційних відомостей залишків товару в кількісних та вартісних показниках, планова документальна виїзна перевірка була проведена ДПІ у Тячівському районі на підставі поданої ФОП ОСОБА_3 до ДПІ у Тячівському районі податкової звітності за період з 01.01.2013 по 31.2.2015 рр., відомостей з Центральної бази даних ДРФО про суми виплачених доходів та утриманого податку на доходи фізичних осіб, зустрічних звірок контрагентів ФОП ОСОБА_3

Відповідно до податкових декларацій встановлено, що за період перевірки ФОП ОСОБА_3 задекларовано витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності: за 2013 рік в сумі 1063079,00 грн., за 2014 рік в сумі 1078175,94 грн., за 2015 рік в сумі 1221708,22 гривень.

Перевіркою правильності визначення витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності, за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року неможливо встановити їх завищення чи заниження у зв'язку з відсутністю первинних документів, банківських виписок про рух коштів ФОП ОСОБА_3, касових документів, які служать підтвердженням понесених витрат господарської діяльності.

У зв'язку з вищенаведеним та ненаданням ФОП ОСОБА_3 документів, які підтверджують суми понесених витрат, що також зафіксовано в матеріалах планової документальної перевірки ФОП ОСОБА_3, проведеної ДПІ у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області (акт від 06.01.2017 року № 9/13-01/НОМЕР_9), витрати, задекларовані ФОП ОСОБА_3 у поданій звітності, не враховуються при визначенні об'єкта оподаткування.

Таким чином, проведеною перевіркою встановлено відсутність понесених витрат у зв'язку з відсутністю підтверджуючих документів. Тому розбіжність по валових витратах між даними перевірки та даними заявленими в деклараціях про доходи за 2013-2015 роки становить 3362963,16 грн., а саме за 2013 рік в сумі 1063079,0 грн., за 2014 рік - 1078175,94 грн., за 2015 рік - 1221708,22 гривень.

Також перевіркою встановлено заниження ФОП ОСОБА_3 чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік на суму 1221708,22 грн., що призвело до заниження військового збору на 18325,62 гривень. Вказане порушення призвело до заниження єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 154963,89 грн.

Згідно поданої ФОП ОСОБА_3 до ДПІ у Тячівському районі податкової звітності з податку на додану вартість за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року підприємцем задекларовано податкового кредиту з податку на додану вартість в загальній сумі 802367,00 грн., а саме за 2013 рік - 207855,00 грн., за 2014 рік - 247956,00 грн., за 2015 рік - 346556,00 гривень.

Проведеною перевіркою встановлено завищення задекларованого податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року на загальну суму 802367,00 гривень.

Платником податків ОСОБА_3 сформовано податковий кредит у періоді з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року за відсутності податкових накладних (податкові накладні ФОП ОСОБА_3 для перевірки не представлено) та без інших документів, які підтверджували факт оплати (списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг) та факт отримання платником податку товарів/послуг, за датами яких можливо встановити дату виникнення права платника податку на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

У зв'язку з відсутністю (непредставленням для перевірки) документів ФОП ОСОБА_3 не підтверджено використання придбаного товару/послуг, за якими сформовано податковий кредит, за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року в господарській діяльності підприємця.

Крім того, перевіркою дотримання встановленого порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, що здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування, провести неможливо у зв'язку з тим, що ФОП ОСОБА_3 її втратив, про що дав оголошення, яке опубліковане у районній газеті «Дружба» за суботу 03 вересня 2016 року № 101-104 в оголошенні - «Втрачені документи ведення бухгалтерського обліку та господарської діяльності ФОП ОСОБА_3, мешк. с. Ганичі, - книгу доходів і витрат, первинні бухгалтерські документи, …», та подав до ДПІ у Тячівському районі заяву з проханням зареєструвати Книгу обліку доходів і витрат, у зв'язку з втратою попередньої. Поновлену Книгу обліку доходів і витрат підприємцем ОСОБА_3 для перевірки не представлено, чим порушено п. 44.3 ст. 44, п. 177.10 ст. 177 ПК України та п. 8 Наказу Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 «Про затвердження форми книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 року під № 1686/24218.

За висновками перевірки та з урахуванням листа від 08.06.2017 року № 676/Ф/07-16-13-11-21 про направлення податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у Закарпатській області сформовані та вручені ФОП ОСОБА_3 податкові повідомлення-рішення від 11.05.2017 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 417363 грн. за основним платежем та 104340,75 грн. за штрафними санкціями, № про застосування штрафних санкцій в сумі 510 грн., № про збільшення грошового зобов'язання з військового збору у сумі 18325,62 грн. за основним платежем та 4581,41 грн. за штрафними санкціями, № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 460455 грн. за основним платежем та 115113,75 грн. за штрафними санкціями, рішення від 11.05.2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно ненарахованого єдиного внеску у сумі 23067,48 грн., рішення № про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації в сумі, вимогу від 11.05.2017 року № про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 154963,89 грн.

За результатами розгляду скарги позивача рішенням Державної фіскальної служби України від 23.06.2017 року № 8039/Ф199-99-11-02-02-25 скасовані вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2017 року № , рішення про застосування штрафних санкцій від 11.05.2017 року №№ , .

03.07.2017 року відповідачем прийняті рішення № про донарахування ФОП ОСОБА_3 єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 154963,89 грн. та 23067,48 грн. штрафних санкцій, № про застосування штрафних санкцій в розмірі 255 грн., вимогу від 03.07.2017 року № про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 154963,89 грн..

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з правомірності дій контролюючого органу при винесенні оскаржуваних рішень, а також їх обґрунтованості.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 77 ПК України (в редакції, чинній у 2016 році) документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Як встановлено судом, позивача було включено до плану-графіку відповідно до вимог Наказу Міністерства Фінансів України від 02.06.2015 року № 524 «Про затвердження Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків».

Позивачем після отримання акту планової документальної перевірки від 06.01.2017 року № 9/13-01/НОМЕР_9 подано заперечення до вказаного акту (від 24.01.2017 року, вх. № 768/10 від 26.01.2017 року). За результатами розгляду вказаного заперечення ГУ ДФС у Закарпатській області прийнято рішення про проведення позапланової перевірки, яке оформлено наказом від 14.03.2017 року № 213.

Відповідно до пп. 78.1.5. п. 78.1. ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі, коли платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об'єктив їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Таким чином, у податкового органу були підстави для проведення як планової, так і позапланової документальних перевірок позивача.

Оцінюючи доводи апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 44.5 ст. 44 ПК України терміни проведення перевірки переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків, тобто на 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

Згідно з п. 44.5 ст. 44 ПК України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

Матеріалами справи підтверджено, що контролюючим органом були вжиті передбачені законом заходи щодо дотримання права позивача на відновлення податкової звітності.

Не дивлячись на це, жодних дій щодо відновлення такої звітності позивачем вчинено не було, податковому органу первинних та інших документів, які могли бути використані працівниками контролюючого органу при проведенні перевірки для підтвердження податкових зобов'язань позивача останнім надано не було.

Посилання апелянта на вилучення в нього первинної документації спростовані в судовому засіданні наданою на вимогу апеляційного суду копією протоколу обшуку, з якого вбачається, що первинні документи, необхідні при проведенні документальних перевірок позивача за період його діяльності 2013-2015 року відсутні.

Посилання апелянта на неврахування податковим органом даних Єдиного реєстру податкових накладних, невитребування ним відповідних виписок з банківських установ безпідставні, оскільки як вбачається з матеріалів справи податковим органом було використано всю наявну в його розпорядженні інформацію для з'ясування обґрунтованості сформованих ФОП ОСОБА_3 податкових зобов'язань.

Про це свідчать також і додатково надані представником позивача листи від контрагентів позивача про неможливість підтвердження господарських операцій.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II ПК України.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України (в редакції, що діє з 01.01.2015) встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III ПК України.

Підпунктом 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 розділу ІV ПК України, (в редакції що діє з 01.01.2015 року) встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

У зв'язку з ненаданням ФОП ОСОБА_3 для проведення планової документальної виїзної перевірки первинних документів, Книги обліку доходів та витрат підприємця, платіжних документів на оплату товару, банківських виписок про рух коштів на рахунках, оборотно-сальдових відомостей по проведених розрахунках з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями, інвентаризаційних відомостей залишків товару в кількісних та вартісних показниках, висновки відповідача про порушення податкового законодавства відповідачем ґрунтуються на досліджених поданої самим позивачем податкової звітності, відомостей з Центральної бази даних ДРФО про суми виплачених доходів та утриманого податку на доходи фізичних осіб, отриманої інформації від контрагентів ФОП ОСОБА_3

Надані позивачем суду першої інстанції копії електронних податкових накладних не можуть вважатися первинними документами, оскільки не містять необхідних реквізитів, встановлених для первинних документів, зокрема підписів посадових осіб.

Крім того, відповідно до підпункту 14.1.60 пункту 14.1 статті 14 ПК України єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Тобто даний реєстр не може бути використаний ні позивачем, ні відповідачем для підтвердження здійснених суб'єктом оподаткування господарських операцій.

Банківські виписки по рахунках позивача також не можуть бути враховані для спростування висновків податкового органу з тих підстав, що сформовані вони в ході розгляду справи судом. Податковий орган не міг їх отримати самостійно, а в ході перевірок чи після їх закінчення дані виписки ФОП ОСОБА_3 не надавалися. Відтак, в силу положень підпункту 44.6 пункту 44 ПК України дані документи не могли бути враховані податковим органом при винесенні оскаржуваних рішень.

За відсутності інших первинних документів, які підтверджують господарську діяльність позивача, самі по собі відомості про рух коштів по рахунках позивача жодним чином не спростовує висновки контролюючого органу.

Тим більше, що податковим органом в актах перевірки викладені неспростовані позивачем сумніви щодо можливості здійснення господарських операцій з контрагентами, розташованими на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) i документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України ( у тому числі у зв'язку з придбанням або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та при передачі таких активів на баланс платника податку;

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України:

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджених податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 ПК України.

Згідно з п. 198.2 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг;

Відповідно до пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 ПК України.

Підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 163.1.1. п. 163.1 ст. 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Ставка збору відповідно до пп.1.3 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Згідно з пп.1.4 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідно до п. 121.1 ст. 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, податковим органом підставно та обґрунтовано здійснено донарахування податкових зобов'язань позивачу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що у зв'язку зі скасуванням податковим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2017 року № Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій від 11.05.2017 року № та рішення про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації від 11.05.2017 року № підстави для їх повторного скасування в судовому порядку відсутні.

Доводи апелянта про порушення відповідачем процедури відкликання податкових повідомлень-рішень також є безпідставними, оскільки передбачена статтею 60 ПК України процедура відкликання податкового повідомлення-рішення відповідачем не здійснювалася, зменшення суми нарахованого податкового зобов'язання відповідачу також не проводилося.

Як вбачається з листа від 08.06.2017 року № 07-16-13-11-12 (а.с. 110 т. 3), у зв'язку з виявленням методологічних та арифметичних помилок у податкових повідомленнях-рішеннях від 11.05.2017 року №№ та позивачу надіслані виправлені податкові повідомлення-рішення за тими ж номерами, а раніше отримані податкові повідомлення-рішення за вказаними номерами податковий орган вважає недійсними.

Отже відсутні правові підстави вважати дійсними податкові повідомлення-рішення за тими ж номерами, але з різними сумами донарахувань.

Посилання апелянта на перевищення податковим органом строку визначення грошових зобов'язань платника податку, оскільки як вбачається з матеріалів справи, рішення про збільшення податкових зобов'язань позивачу здійснені податковим органом в межах передбаченого пунктом 102.1 статті 102 ПК України строку, донарахувань позивачу за період поза межами 1095-дженного строку, визначеного зазначеною нормою закону відповідачем не здійснювалося.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, ґрунтуються на повно та всебічно досліджених доказах, узгоджуються з відповідними нормами матеріального права.

Пунктом 1 частини 3 ст. 2 КАС України визначено, що верховенство права є однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Компанія «Вестберга таксі Актіеболаг» та «Вуліч проти Швеці» ЄСПЛ звертав увагу на необхідність покладення обов'язку доказування на податковий орган.

В даній справі відповідач довів правомірність винесення оскаржуваних рішень та спростував наданих позивачем доказів на підтвердження реальності спірних господарських операцій.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної4 відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріалами справи доведено, що податковим органом дотримано наведених вище вимог при винесенні спірних податкових повідомлень-рішень.

Згідно частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі № 807/848/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 16.04.2019