Справа № 140/2762/18
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2762/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - ГУ НП у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності відповідно до пункту 4 частини першої статті 97 Закону України «Про національну поліцію»; зобов'язання нарахувати і виплатити одноразову грошову допомогу у разі втрати працездатності відповідно до пункту четвертого частини першої статті 97 Закону України «Про національну поліцію».

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду Смокович В.І. від 29.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи відповідно до частини п'ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Розпорядженням керівника апарату Волинського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 року №01-67/10/19 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2019 року визначено головуючого суддю Костюкевича С. Ф.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15.02.2019 прийнято до провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, зобов'язання вчинити дії. Ухвалено розгляд справи продовжити проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу 07.10.2016 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в поліції. У зв'язку із чим, позивач неодноразово звертався із заявами до ГУ НП у Волинській області щодо виплати одноразової грошової допомоги. Однак відповідач відмовляв йому у виплаті, мотивуючи тим, що випадки за яких призначається одноразова грошова допомога поліцейським, яким інвалідність встановлено внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ у статті 97 Закону України «Про національну поліцію» не визначені.

У відповідь на чергове звернення позивача ГУ НП у Волинській області зазначило, що у жовтні 2017 року затверджено висновок про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та направлено до Національної поліції України заявку для виділення цільового фінансування.

Однак, відповідно до вимог листа Національної поліції України від 22.02.2018 №572/29/2/01-2018 в якому вказано, що однією з умов для призначення та виплати одноразової грошової допомоги на підставі пункту четвертого частини першої статті 97 Закону України «Про національну поліцію» є дотримання терміну визначення поліцейському інвалідності, а саме, протягом шести місяців після звільнення та не надано такого права поліцейським, яким інвалідність встановлено до звільнення. Одночасно, даним листом повідомляється, що Національною поліцію України опрацьовується питання щодо внесення змін до пунктів третього, четвертого частини першої статті 97 Закону, в частині врегулювання питання розширення прав поліцейських на отримання одноразової грошової допомоги, яким до дня звільнення встановлено інвалідність.

Позивач з такою відмовою не погоджується, оскільки має право на виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням III групи інвалідності по причині захворювання, пов'язаного з проходженням служби в поліції та зазначає, що не підпадає під жодну з підстав для відмови у виплаті одноразової допомоги, встановлених статтею 101 Закону України «Про Національну поліцію». З врахуванням наведеного, просить позов задовольнити.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги ОСОБА_1 вважає безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки начальником ГУ НП у Волинській області на виконання вимог Порядку №4 та дотримання приписів Закону №580-VIII, 04.10.2017 було затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги позивачу у зв'язку з інвалідністю та направлено лист про розрахунок потреби в коштах для виплати одноразової грошової допомоги до Національної поліції України.

Враховуючи, що відповідачем розглянуто у відповідності до Порядку №4 пакет документів, поданих позивачем та прийнято рішення (висновок), тому ГУ НП у Волинській області, вважає, що діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і ніяким чином не порушували прав та інтересів позивача. Просить в задоволенні позову відмовити.

22.01.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач не погоджується з твердженнями відповідача про те, що склавши та затвердивши 04.10.2017 висновок про призначення одноразової грошової допомоги, а також направивши начальнику ДФЗБО Національної поліції України розрахунок потреби в коштах для виплати мені ОГД, він діяв відповідно до частини другої статті 19 Конституції України і ніяким чином не порушив мої права та інтереси.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 06.11.1998 по 06.11.2015 проходив службу в ОВС України, а з 07.11.2015 по 31.10.2016 - в Головному управлінні Національної поліції у Волинській області. Дана обставина відповідачем не заперечується.

В період з 20.09.2014 по 20.10.2014 брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області.

Відповідно до свідоцтва про хворобу військово-лікарської комісії ДУ ТМО МВС України по Волинській області №203 від 20.09.2016 встановлено факт отримання позивачем захворювання, так, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Згідно з випискою з акта огляду МСЕК серії 12ААА №386588 від 07.10.2016 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, причиною інвалідності є захворювання, так, пов'язане з проходженням служби в поліції.

Також, довідкою МСЕК серія 12ААА №014328 від 10.10.2016 встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 50%.

Наказом ГУ НП у Волинській області від 31.10.2016 №318 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом другим частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

У зв'язку із зазначеними обставинами, 31.05.2017 позивач письмово звернувся до ГУ НП у Волинській області із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності, у зв'язку із встановленням інвалідності.

Листом від 21.06.2017 №623/01/29-2017 ГУ НП у Волинській області відмовило позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги мотивуючи тим, що випадки за яких призначається одноразова грошова допомога поліцейським, яким інвалідність встановлено внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ у статті 97 Закону України «Про національну поліцію» не визначені.

Після повторної відмови відповідача на звернення ОСОБА_1, позивач 07.09.2017 звернувся з позовом до Луцького міськрайонного суду, в якому просив визнати протиправною бездіяльність ГУ НП у Волинській області та зобов'язання вчинити дії.

У відзиві на позов відповідач повідомив, що 04.10.2017 начальником ГУ НП у Волинській області було затверджено Висновок про призначення одноразової грошової допомоги на суму 112000 грн., складено розрахунок потреби в коштах для виплати ОГД в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського та лист від 04.10.2017 № 923/29/01-2017 до начальника ДФЗБО Національної поліції України про направлення цього розрахунку та долучив копії зазначених документів до відзиву.

У зв'язку з чим ОСОБА_1 подав до Луцького міськрайонного суду заяву про залишення позову без розгляду. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 29.01.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

11.07.2018 року позивач звернувся до ГУ НП у Волинській області з заявою, в якій просив його видати наказ про виплату йому одноразової грошової допомоги та провести її виплату.

Відповідач 26.07.2018 року листом №680/01/29-2018 повідомив позивача, що ним у жовтні 2017 року затверджено висновок про виплату одноразової грошової допомоги та направлено до Національної поліції України заявку для виділення цільового фінансування.

Проте, відповідно до вимог листа НПУ від 22.02.2018 року №572/29/2/01-2018, вказано, що однією з умов для призначення та виплати одноразової грошової допомоги на підставі пункту 4 частини першої статті 97 Закону є дотримання терміну визначення поліцейському інвалідності, а саме, протягом шести місяців після звільнення та не надано такого права поліцейським, яким інвалідність встановлено до звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, лише та обставина, що інвалідність встановлена позивачу до звільнення з поліції, стала підставою для відмови йому в призначенні грошової допомоги. Інших підстав для відмови немає.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про Національну поліцію» (далі Закон №580-VІІІ) і Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України №4 від 11.01.2016 року (з відповідними змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за № 163/28293 (далі Порядок №4).

Пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону №580-VІІІ встановлено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Підпунктом "в" пункту 4 частини 1 статті 99 Закону №580-VІІІ встановлено, що розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров'я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів (ч. 1 ст. 100 Закону №580-VІІІ).

Відповідно ч. 6 ст. 100 Закону №580-VІІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Статтею 101 Закону №580-VІІІ встановлені підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:

а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;

б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);

г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 11.01.2016 №4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, яким визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських в т.ч. слухачів та курсантів вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - навчальних закладів), поліцейських, відряджених до інших органів державної влади, установ, організацій (далі - інших органів).

Днем виникнення права на отримання ОГД є у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (абз. 2 п. 1 розділу 2 Порядку №4).

Аналізуючи вказані вище норми права, суд приходить до висновку про те, що пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону №580-VІІІ встановлено граничний шестимісячний термін для встановлення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції. Він спливає за закінченням 6 місяців після звільнення поліцейського з поліції.

Таким чином, законодавець закріпив лише граничний строк для встановлення інвалідності після звільнення і не обмежив поліцейських у часі щодо можливості встановлення інвалідності ще за час проходження служби в поліції.

Жодна норма вказаного Закону №580-VІІІ заборони щодо можливості встановлення інвалідності ще за час проходження служби в поліції не містить.

Крім того, вказаний Закон №580-VІІІ містить вичерпний перелік випадків, коли виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються і встановлення інвалідності під час проходження служби в поліції до таких випадків не відноситься.

Враховуючи викладене та той факт, що єдиною підставою для відмови позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги стало встановлення інвалідності до звільнення зі служби, суд дійшов висновку про те, що позивач, якому встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ, має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п.4 ч.1 ст.97 Закону №580-VІІІ.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 17.04.2018 року № К/9901/33241/18.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання принципу верховенства права.

Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Beyelerv. Italy» № 33202/96, «Oneryildizv. Turkey» № 48939/99, «Moskalv. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «HasanandChaushv. Bulgaria» № 30985/96).

Отже, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на викладене та з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Застосовуючи механізм захисту порушеного права та керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати відмову ГУ НП у Волинській області від 26.10.2018 року №950/01/29-2018 у призначенні ОСОБА_1, одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності відповідно до п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» та зобов`язати ГУ НП у Волинській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1, одноразову грошову допомогу у разі втрати працездатності відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Закону України «Про Національну поліцію», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Національної поліції у Волинській області від 26.10.2018 року №950/01/29-2018 у призначенні ОСОБА_1, одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності відповідно до п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію».

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Волинській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1, одноразову грошову допомогу у разі втрати працездатності відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1).

Відповідач Головного управління Національної поліції у Волинській області (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 11, ).

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич