Справа № 824/272/19-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 р. м. Чернівці справа № 824/272/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чортківського управління Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом, у якому просить :

- визнати протиправною та скасувати вимогу Чортківського управління Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі-відповідач) від 08.11.2018 року № Ф-211-50-У про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 15819,54 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Чортківське управління Головне управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області протиправно прийняло вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-211-50-У від 08.11.2018 року зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 15819,54 грн. оскільки позивач з 25.12.2014 року зупинив свою адвокатську діяльність, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України, та не отримує жодного прибутку від здійснення адвокатською діяльністю, як самозайнята особа.

15.03.2019 року ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 05.04.2019 року, відповідно до якого представник відповідача щодо заявлених позовних вимог заперечив (а. с. 27-30).

В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що з 07.02.2014 року позивач перебуває на обліку в Чортківському управлінню Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області як фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність з 14.02.2014 року по даний час. Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що платник зобов'язаний сплачувати до державного бюджету грошові зобов'язання зі сплати єдиного внеску, навіть якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році. Також відповідач зазначає, що для звільнення від обов'язку по сплаті єдиного соціального внеску недостатньо лише зупинити дію свідоцтва, а необхідно знятись з обліку у контролюючих органах, як самозайнята особа У разі зняття з обліку, адвокату потрібно подати ліквідаційну звітність з ЄСВ і сплатити належні суми ЄСВ до моменту подання звітності.

10.04.2019 року через канцелярію Чернівецького окружного адміністративного суду надійшла відповідь позивача на відзив, згідно якого позивач зазначила, що її адвокатська діяльність зупинена з 25.12.2014 року. Окрім того Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" не врегульовано відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та здійснення незалежної професійної діяльності.

Відповідач правом на подання заперечення на відповідь позивача на відзив не скористався.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 з 14.02.2014 року перебуває на обліку у відповідача, як самозайнята особа (адвокат).

Згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України від 21.01.2019 року на підставі заяви від 25.12.2014 року позивач зупинив свою адвокатську діяльність відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (а. с. 14).

Чортківське управління Головне управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області 08.11.2018 року прийняло вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-211-50-У, якою зобов'язано позивача сплати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 15819,54 грн (а. с.13).

Вважаючи вищевказану вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) N Ф-211-50-У від 08.11.2018 року протиправною, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду, в якому просив її скасувати.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI).

Відповідно до п. 2, 6 ст. 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

При цьому, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є: особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2464-VI).

Разом з тим, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI передбачено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Отже, особи, які провадять адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону N 2464-VI до платників єдиного внеску.

Поряд з цим, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI).

Пунктом 1, 2 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI визначено, що адвокат - адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

При цьому, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. (ст. 13 Закону № 5076-VI).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону № 5076-VI, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі: подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Пунктом 1 частини 3 статті 31 Закону № 5076-VI передбачено, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката.

Положеннями ст. 32 Закону № 5076-VI передбачено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 31 Закону № 5076-VI, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв'язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з'їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону № 5076-VI Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

Враховуючи викладене суд зазначає, що правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв'язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.

Отже, законодавець розрізняє зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Вказані обставини вказують на те, що поняття "зупинення" та "припинення" адвокатської діяльності мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними, з огляду на різний процедурний характер та особливості застосування, а відтак суд дійшов висновку про те, що дія положень Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 № 1162, які регулюють особливості саме припинення незалежної професійної діяльності з відповідними зобов'язаннями, не може бути розповсюджено на спірні відносини щодо зупинення адвокатської діяльності.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, право позивача на заняття адвокатською діяльністю, згідно поданої заяви від 25.12.2014 року, було зупинено.

Отже, з 25.12.2014 року у зв'язку із зупиненням права на зайняття адвокатською діяльністю позивач не здійснювала адвокатської діяльності та не отримувала дохід від такої діяльності, оскільки не мала усіх визначених законом підстав для здійснення адвокатської діяльності, що свідчить про відсутність обов'язку сплати єдиного внеску у нього як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.

Правові висновки аналогічного характеру викладені в постанові Верховного Суду від 05.11.2018 у справі № 820/1538/17.

Також, у спірних правовідносинах необхідно врахувати рішення Європейського суду з прав людини у справах "Сєрков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06), якими було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Практика Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків.

В сукупності викладених обставин, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 року № Ф-211-50-У на суму 15819,54 грн.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чортківського управління ГУ ДФС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Чортківського управління Головного управління ДФС у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-211-50-У від 08.11.2018 року зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 15819,54 грн.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Чортківського управління Головного управління ДФС у Тернопільській області сплачений судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач - Чортківське управління Головного управління ДФС у Тернопільській області (вул. Шевченка, 23, м. Чортків, Чортківський район, Тернопільська область, 48500, Код

Суддя І.В. Маренич