Справа № 1.380.2019.000903
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.000903
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у виплаті позивачу пенсії за період з 03.02.2017 року по 31.07.2018 року;

- зобовязати відповідача виплатити позивачу пенсію за період з 03.02.2017 року по 31.07.2018 року у сумі 125535,24 грн.

Посилається на те, що постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 03.07.2018 року у справі №459/792/17, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 12.06.208 року, позов задоволено частково: визнано протиправними дії Сокольського обєднаного управління ПФУ Львівської області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 з 03.02.2017 року відповідно до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням пільгового стажу за період роботи з 31.08.1992 року по 21.01.1993 року на посаді учня підземного електрослюсаря та з 11.02.1993 року по 24.05.1993 року на посаді підземного електрослюсаря шахти «Комісарівська» виробничого об'єднання «Луганськвугілля», а також періоду служби в армії з 07.06.1993 року по 13.12.1994 року; зобов'язано Сокольське обєднане управління ПФУ Львівської області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 03.02.2017 року пенсію відповідно до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням пільгового стажу за період роботи з 31.08.1992 року по 21.01.1993 року на посаді учня підземного електрослюсаря та з 11.02.1993 року по 24.05.1993 року на посаді підземного електрослюсаря шахти «Комісарівська» виробничого об'єднання «Луганськвугілля», а також періоду служби в армії з 07.06.1993 року по 13.12.1994 року; у решті вимог відмовлено. На виконання вищевказаних судових рішень відповідач призначив позивачу пенсію з 03.02.2017 року, однак вперше така була виплачена в серпні 2018 року. Таким чином, відповідач не здійснив нарахування та виплату пенсії за минулий час, а саме з часу її призначення, тобто з 03.02.2017 року по 31.07.2018 року. У звязку із цим, позивач звертався до відповідача із заявами про нарахування та виплату вищевказаної заборгованості, проте згідно листів управління від 27.11.2018 року та від 26.12.2018 року йому було відмовлено. Вважаючи у звязку із цим свої конституційні права та гарантії на належний соціальний захист порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що на виконання постанови Червоноградського міського суду Львівської області від 03.07.2017 року у справі №459/792/17 відповідач, згідно протоколу від 13.07.2018 року, призначив позивачу пенсію з 03.02.2017 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Згідно п.15 цього Порядку, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Вказав, що в серпні 2018 року позивачу виплачено пенсію за серпень 2018 року та надалі проводиться виплата пенсії, втім виплата її за період з 03.02.2017 року по 31.07.2018 року буде проводитись за окремим порядком після його затвердження Кабінетом Міністрів України. З урахуванням викладеного вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, відтак у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Ухвалою судді від 19.03.3019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України 16.04.2019 року.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області від 06.03.2015 року №.

Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 03.07.2018 року у справі №459/792/17, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 12.06.2008 року, позов ОСОБА_1 до Сокальського обєднаного управління ПФУ Львівської області про визнання неправомірним рішення та зобовязання вчинити дії задоволено частково:

- визнано протиправними дії Сокольського обєднаного управління ПФУ Львівської області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 з 03.02.2017 року відповідно до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням пільгового стажу за період роботи з 31.08.1992 року по 21.01.1993 року на посаді учня підземного електрослюсаря та з 11.02.1993 року по 24.05.1993 року на посаді підземного електрослюсаря шахти «Комісарівська» виробничого об'єднання «Луганськвугілля», а також періоду служби в армії з 07.06.1993 року по 13.12.1994 року;

- зобов'язано Сокольське обєднане управління ПФУ Львівської області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 03.02.2017 року пенсію відповідно до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням пільгового стажу за період роботи з 31.08.1992 року по 21.01.1993 року на посаді учня підземного електрослюсаря та з 11.02.1993 року по 24.05.1993 року на посаді підземного електрослюсаря шахти «Комісарівська» виробничого об'єднання «Луганськвугілля», а також періоду служби в армії з 07.06.1993 року по 13.12.1994 року;

- у решті вимог відмовлено.

На виконання вищевказаного судового рішення відповідач, згідно протоколу від 13.07.2018 року, призначив позивачу пенсію з 03.02.2017 року, однак вперше така була виплачена в серпні 2018 року.

12.10.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату заборгованості по пенсії, яка утворилась в період з 03.02.2017 року (з моменту її призначення) по 31.07.2018 року.

У відповідь Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листами від 27.11.2018 року №160/136/см-20/07.05.-06, від 26.12.2018 року №4955/м-20/07.05.-06 та від 18.01.2019 року №169/02.08-10/9 повідомило позивачу, що суми соціальних виплат, які не виплачені за попередній період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Відтак, виплата пенсії позивачу за період з 03.02.2017 року по 31.07.2018 року буде проводитись за окремим порядком після його затвердження Кабінетом міністрів України.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивачу не виплачено суми нарахованої пенсії. Наведене і зумовило позивача звернутись до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до ч.1 ст.1, ч.1 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року №1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно ч.2 ст.7 цього ж Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розвязання проблем, повязаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

За правилами п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року за №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», припинення або відновлення соціальних виплат проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад або територіальними органами Пенсійного фонду України згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року за №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування (далі Порядок №365). Пунктом 2 цієї постанови установлено, що комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворені районними, районними у мм. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, приймають рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, довідки яких недійсні на дату набрання чинності цією постановою, відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого цією постановою, за умови отримання внутрішньо переміщеною особою нової довідки відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до п.4 Порядку №365, соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно п.15 Порядку №365, орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.18 Порядку №365, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Суд встановив, що постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 03.07.2018 року у справі №459/792/17, яка набрала законної сили, позов ОСОБА_1 до Сокальського обєднаного управління ПФУ Львівської області про визнання неправомірним рішення та зобовязання вчинити дії задоволено частково, зокрема: зобов'язано Сокольське обєднане управління ПФУ Львівської області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 03.02.2017 року пенсію відповідно до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням пільгового стажу за період роботи з 31.08.1992 року по 21.01.1993 року на посаді учня підземного електрослюсаря та з 11.02.1993 року по 24.05.1993 року на посаді підземного електрослюсаря шахти «Комісарівська» виробничого об'єднання «Луганськвугілля», а також періоду служби в армії з 07.06.1993 року по 13.12.1994 року.

На виконання цього судового рішення відповідач призначив позивачу пенсію з 03.02.2017 року, втім виплата такої проводиться лише з 01.08.2018 року.

Щодо періоду з 03.02.2017 року по 31.07.2018 року включно, то як зазначено відповідачем у його листах від 27.11.2018 року №160/136/см-20/07.05.-06, від 26.12.2018 року №4955/м-20/07.05.-06 та від 18.01.2019 року №169/02.08-10/9, виплата пенсії за цей період проводитиметься за окремим порядком після його затвердження Кабінетом міністрів України.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що пенсія позивача за минулий період обліковується в управлінні, але її виплата не проводиться у зв'язку із відсутністю порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Однак суд не погоджується з вищевказаною бездіяльністю відповідача, з огляду на наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV.

Відповідно до ч.1 ст.7 даного Закону, загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема, законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, та обов'язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов'язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом.

Пунктом 9 ч.1 ст.16 цього ж Закону передбачено, що застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

З аналізу вищенаведених норм можна прийти висновку, що порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України від обов'язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум пенсій.

Відповідно до ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Тому, не виплачуючи нараховану позивачу пенсію за період з 03.02.2017 року по 31.07.2018 року за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому, право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх субєктами, суд вважає, що в даному випадку, для відновлення порушеного права позивача на отримання пенсії слід зобов`язати відповідача здійснити позивачу виплату пенсії за період, що оспорюється.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо судових витрат, то питання щодо їх розподілу суд не вирішує, оскільки позивач, відповідно до п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору і такий ним не сплачувався.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291, 382, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 пенсії за період з 03.02.2017 року по 31.07.2018 року.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; ) виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП: НОМЕР_1) пенсію за період з 03.02.2017 року по 31.07.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП: НОМЕР_1) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 1536 (одна тисяча пятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.