Справа № 817/1407/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/1583/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Макарика В.Я.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Махаринець Д.Є.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Рівне о 12 год. 54 хв. 13 грудня 2018 року, повне судове рішення складено 22 грудня 2018 року, у справі №817/1407/16 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

13.09.2016 ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ДПІ у м.Рівному ГУ ДФС у Рівненській області, просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 №2391-13.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2017, позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року та хвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2017 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Рівненського окружного адміністративного суду.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що нові податки практично не можуть бути визнані обов'язковими до сплати принаймні в 2016 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2015 року рішення про встановлення таких податків і зборів. Окрім того, відповідно до отриманої судом інформації, Міністерством економічного розвитку і торгівлі України у 2016 році було розраховано середньоринкову вартість автомобілів та листами від 22.02.2016 № 3252-08/4797-03 та від 06.07.2016 № 3252-08/20315-03 подано ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньо ринкова вартість яких становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Згідно додатків до листа Мінекеономрозвитку від 22.02.2016 № 3252-08/4797-03, який застосовано судом першої інстанції, середньоринкова вартість легкового автомобіля Toyota, модель Land Cruiser 200, об'ємом двигуна 4.5л, дизель, до 1 року експлуатації становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2016 року. Водночас, автомобілю позивача на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення було більше одного року, і такі автомобілі в переліку визначеному листом від 22.02.2016 № 3252-08/4797-03 відсутні, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що автомобіль позивача не є об'єктом оподаткування в розумінні статті 267 ПК України в редакції Закону № 909-VIII.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДФС у Рівненській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки Методиці визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких до об'єктів оподаткування транспортним податком та не враховано, що рік виготовлення транспортного засобу - календарна дата виготовлення транспортного засобу, для транспортних засобів, календарну дату виготовлення яких визначити неможливо - 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, зазначив, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, апеляційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, просить справу розгляну без участі позивача.

Відповідач та третя особа явку повноважного представника в судове засідання не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає, за виключенням певних мотивів, викладених нижче.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_3 на праві власності належить автомобіль марки TOYOTA, LAND CRUISER 200, реєстраційний номер НОМЕР_1, об'єм двигуна 4461, 2014 року випуску, дата першої реєстрації 02.09.2014.

30.06.2016 Державною податковою інспекцією у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області винесено податкове повідомлення-рішення № 2391-13, яким ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» за 2016 рік у розмірі 25000,00 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення таким, що винесено неправомірно, та підлягає скасуванню, ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким введено новий податок транспортний податок, який відповідно до статті 265, статті 10 Податкового кодексу України є місцевим податком.

Законом України від 24.12.2015 № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» (далі - Закон № 909-VIII) внесені зміни до Податкового кодексу України, зокрема, у частині справляння транспортного податку, які набрали чинності з 01.01.2016.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час винесення спірного податкового повідомлення-рішення, (далі - ПК України) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно з підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Законом України про Державний бюджет України на 2016 рік установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1378 гривень.

Таким чином, об'єктом оподаткування у 2016 році є легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500 грн. та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно). Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік та становить 25 000 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Для фізичних осіб платників транспортного податку не передбачено надання декларації. Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб резидентів здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку (підпункт 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 ПК України).

Так, механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком визначено Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №66 (далі - Методика).

Відповідно до пункту 2 Методики середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. №403, де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) (пункт 3 Методики).

Пунктом 13 Методики встановлено, що Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Аналіз змісту підпункту 267.2.1 частини 267.2 статті 267 ПК України та Методики вказує на те, що повноваження та обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку.

Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Отже, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про вартість автомобіля позивача, яка розрахована виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля.

Таким чином, повнота з'ясування обставин, що входять до предмета доказування при розгляді даної справи, вимагає встановлення обставин про вартість автомобіля позивача та про те, чи були враховані податковим органом та чи підтверджуються належними та допустимими доказами усі обов'язкові для здійснення розрахунку складові (марка, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач, пробіг легкового автомобіля), передбачені статтею 267 Податкового кодексу України.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 29 березня 2019 року (справа №803/1331/16), від 29 серпня 2018 року (справа №826/13821/16).

Як вбачається з матеріалів справи оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено контролюючим органом на підставі відомостей, отриманих від органів внутрішніх справ, та даних щодо оцінки середньоринкової вартості транспортного засобу TOYOTA, LAND CRUISER 200, 2014 року випуску, об'єм двигуна 4461.

На виконання вимог ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 01.01.2018 про витребування доказів Міністерством економічного розвитку і торгівлі України скеровано суду першої інстанції лист від 11.10.2018, згідно з яким у 2016 році Мінекономрозвитку розраховано середньоринкову вартість автомобілів та подано ДФС Інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 року, та забезпечено роботу офіційного веб-сайту в режимі, який давав змогу отримати інформацію про середьоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки передач та пробіг.

Також, Мінекономрозвитку надало листи від 22.02.2016 №3252-08/4797-03 та від 06.07.2016 №3252-08/20315-03, які скеровувались на адресу ДФС та містять інформацію щодо автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 року.

Згідно з додатками до листа Мінекономрозвитку від 22.02.2016 №3252-08/4797-03, інформація яких з огляду на дату винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення підлягає застосуванню, до переліку автомобілів з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 року віднесено автомобіл марки Toyota, модель Land Cruiser 200, об'ємом двигуна 4.5л, дизель, тип коробки передач АТ, строк експлуатації до 1 року.

З огляду на те, що транспортний засіб позивача TOYOTA, LAND CRUISER 200, реєстраційний номер НОМЕР_1, об'єм двигуна 4461, дизель, 2014 року випуску, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що такий не є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році в розумінні статті 267 ПК України в редакції Закону №909-VIII, а тому контролюючим органом протиправно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

В свою чергу, щодо висновків суду першої інстанції про те, що нові податки практично не можуть бути визнані обов'язковими до сплати, принаймні, в 2016 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2015 року рішення про встановлення таких податків і зборів, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що такі є помилковими з огляду наступне.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» №909 від 24.12.2015 встановлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

Таким чином, законодавець на 2016 рік не поставив нарахування транспортного податку в залежність від факту прийняття відповідною радою рішення про встановлення місцевих податків, зміни внесенні Законом України № 909-VIII не встановлювали нового транспортного податку, не змінювали ставки такого.

Отже, об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500 грн. та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Вказане зазначено і Верховним Судом у постанові від 29 серпня 2018 року у цій справі та помилково не враховано судом першої інстанції при винесені рішення, що однак не впливає на правильність результатів вирішення публічно-правового спору у даній справі.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 3 статті 90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо протиправності винесення податкового повідомлення-рішення №2391-13 від 30.06.2016, та на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у справі № 817/1407/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
В. Я. Макарик
Повне судове рішення складено 16.04.2019