Справа № 160/1145/19
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року Справа № 160/1145/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -
ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову першого заступника начальника Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 10.01.2019 року № ДН2399/263/АВ/ІП-ФС/45;
- стягнути на користь позивача судові витрати.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_2 та при перевірці встановлено порушення вимог законодавства про працю, які зафіксовані актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 19.12.2018 року № ДН2399/263/АВ, видано припис про усунення виявлених порушень № ДН2256/263/АВ/П від 19.12.2018 року та 10.01.2019 року прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2399/263/АВ/ІП-ФС/45, якою накладено на ФОП ОСОБА_2 штраф у розмірі 3 723,00 грн. на підставі абз. 8 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України. Позивач зазначає, що ним того ж дня були усунуті недоліки трудового законодавства України, крім того відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено вимоги п.п. 6, 7 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 року № 509 та п. 28 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 26.04.2017 року № 295. У зв'язку з чим просить суд скасувати постанову від 10.01.2019 року про накладення штрафу.
Ухвалою суду від 08 лютого 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Заперечуючи проти позову у письмовому відзиві від 02 квітня 2019 року, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви, оскільки вважає, що Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області при винесенні постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2399/263/АВ/ІП-ФС/45 від 10.01.2019 року діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а позивачем порушенні вимоги трудового законодаства.
Позивач про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, у судове засідання не з'явився, заяви чи клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили.
Згідно ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи, що перешкоди для розгляду справи, передбаченні статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
За результатами проведення інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю складено Акт № ДН2399/263/АВ від 19.12.2018 року.
Вказаною перевіркою встановлено наступні порушення:
- не заведена особова картка П-2 на ОСОБА_4, що є порушенням п. 2.5 Інструкції № 58 "Про порядок ведення трудових книжок";
- робочий час у трудовому договорі ОСОБА_4 встановлений «з 10-00 до 19-00», що складає 63 години, що є порушенням ч. 1 ст. 50 КЗпП;
- трудовим договором ОСОБА_4 не встановлено час початку та закінчення перерви, що є порушенням ч. 1. ч. 3 ст. 66 КЗпП;
- трудовим договором ОСОБА_4 не визначено вихідні дні, зазначене порушує ст. 67, 69, 70 КЗпП України.
Згідно припису № ДН2256/263/АВ/П від 19.12.2018 року про усунення виявлених порушень позивачу встановлено строк до 27.12.2018 року для усунення порушень та інформування про виконання вимог припису.
Листом від 19 грудня 2018 року ФОП ОСОБА_2 було повідомлено відповідача про виконання припису про усунення виявлених порушень № ДН2256/263/АВ/П від 19.12.2018 року та додано копії підтверджуючих документів, який отриманий відповідачем 26.12.2018 року вх.388, згідно штемпелю.
10 січня 2019 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2399/263/АВ/ІП-ФС/45, якою накладено на ФОП ОСОБА_2 штраф у розмірі 3 723,00 грн., відповідно до абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.
Не погоджуючись із прийнятою постановою, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Частиною 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування) визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України "ОСОБА_4 питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295).
Згідно п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.
Згідно пп. 3, 6 п. 5 Порядку 295, інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; за інформацією, в тому числі, ДФС та її територіальних органів про невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності.
Зі змісту п. 11 Порядку № 295 слідує, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема, під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень обєкта відвідування, в яких використовується наймана праця.
Згідно із п. 19 Порядку № 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.
У відповідності до п. 20 Порядку № 295 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування.
Пунктом 23 Порядку № 295 визначено, що припис є обов'язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об'єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
Згідно п. 24 Порядку № 295, припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.
Один примірник припису залишається в об'єкта відвідування.
Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).
Пунктом 2 Порядку № 509 визначено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.
Як зазначалося вище, під час проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2, відповідачем було встановлено низку порушень законодавства, що призвело до відповідних наслідків у вигляді штрафу.
Так, дослідивши правомірність та обґрунтованість виявлених відповідачем, під час проведення інспекційного відвідування порушень, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.
Встановлено, що факт допуску ОСОБА_4 до роботи до направлення повідомлення про прийняття працівника на роботу позивачем не заперечується. Більш того, вказане порушення було усунуто, що підтверджується як відповідачем так і листом про виконання припису про усунення виявлених порушень № ДН2256/263/АВ/П від 19.12.2018 року.
Відповідно до п. 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58), з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма № П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року № 277, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).
Однак, позивачем всупереч п. 2.5 зазначеної Інструкції не було заведено особову картку на ОСОБА_4, що також не заперечується позивачем.
При цьому, дане порушення усунуто ФОП ОСОБА_2, що підтверджується відповідачем та листом про виконання припису про усунення виявлених порушень № ДН2256/263/АВ/П від 19.12.2018 року.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 50 Кодексу законів про працю України, нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.
Частиною першою та третьою ст. 66 Кодексу законів про працю України визначено, що працівникам надається перерва для відпочинку і харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва не включається в робочий час. Перерва для відпочинку і харчування повинна надаватись, як правило, через чотири години після початку роботи.
Працівники використовують час перерви на свій розсуд. На цей час вони можуть відлучатися з місця роботи.
Відповідно до ст.ст. 67, 69, 70 Кодексу законів про працю України, при п'ятиденному робочому тижні працівникам надаються два вихідних дні на тиждень, а при шестиденному робочому тижні - один вихідний день.
Загальним вихідним днем є неділя. Другий вихідний день при п'ятиденному робочому тижні, якщо він не визначений законодавством, визначається графіком роботи підприємства, установи, організації, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації, і, як правило, має надаватися підряд з загальним вихідним днем.
На підприємствах, в установах, організаціях, зупинення роботи яких неможливе з виробничо-технічних умов або через необхідність безперервного обслуговування населення, а також на вантажно-розвантажувальних роботах, пов'язаних з роботою транспорту, вихідні дні надаються в різні дні тижня почергово кожній групі працівників згідно з графіком змінності, що затверджується власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації.
Тривалість щотижневого безперервного відпочинку повинна бути не менш як сорок дві години.
Судом встановлено, що в укладеному між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_4 трудовому договорі робочий час встановлений з 10-00 год. до 19:00 год., що складає 63 год. на тиждень та є порушенням ч. 1 ст. 50 КЗпП України.
Крім того, означеним трудовим договором не встановлено ані часу початку та закінчення перерви, ані визначено вихідні дні, що також є порушенням законодавства про працю, зокрема, ст. ст. 66, 67, 69, 70 КЗпП України.
Вказані порушення визнані ФОП ОСОБА_2 та на усунення яких, останнім було укладено додаткову угоду № 1 від 19.12.2018 року до трудового договору між працівником і фізичною особою від 18.12.2018 року.
Вищевикладені обставини у їх сукупності, на переконання суду, свідчать про підтвердження факту порушення позивачем вимог законодавства про працю, а відтак про правомірність висновків відповідача, викладених в акті інспекційного відвідування та прийнятої за результатами його проведення постанови про накладення штрафу.
Відповідно до ст. 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Відповідно до абз. 8 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати (3 723, 00 грн.).
Стосовно доводів позивача про порушення відповідачем п. 6, п. 7 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Пунктом 6 Порядку № 509 визначено, що про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмову повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду (п.7 Порядку № 509).
10 січня 2019 року першим заступником начальника ГУ Держпраці у Дніпропетровській області було винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2399/263/АВ/ІП-ФС/45, якою на підставі абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на ФОП ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 3 723,00 грн.
Враховуючи те, що рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 28.12.2018 року надіслано позивачу з дотриманням вимог Порядку № 509 (останній не покладає обов'язку на відповідача направляти кореспонденцію рекомендованим листом з повідомленням про вручення), суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваної постанови № ДН2399/263/АВ/ІП-ФС/45 від 10.01.2019 року відповідач діяв на підставах, у спосіб та в межах повноважень, встановлених законодавством.
З огляду на викладене, за сукупності викладених обставин, постанова Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № ДН2399/263/АВ/ІП-ФС/45 від 10.01.2019 року, якою до ФОП ОСОБА_2 застосовано штраф в розмірі 3 723,00 грн. є такою, що відповідає вимогам чинного законодавства та прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Обставини, на які посилається позивач, не можуть бути підставами для її скасування.
Виявлені порушення були усунені позивачем, проте, висновок позивача щодо його звільнення від відповідальності у зв'язку з цим, є помилковим.
Відповідно до п.27 Порядку № 295, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.
Згідно п. 28 Порядку № 295, у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.
Однак, відповідно до положень п. 29 Порядку № 295, заходи про притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 26.04.2018 р. у справі №823/708/17 внесення припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю, а також вжиття заходів щодо притягнення до відповідальності винних осіб є імперативною нормою, яка наділяє обов`язком інспектора вчиняти зазначені дії у разі виявлення даних порушень. Заходи щодо притягнення до відповідальності - штрафи у сфері порушення законодавства про працю застосовуються незалежно від факту усунення виявлених порушень в ході перевірки та не можуть бути підставою для уникнення застосування контролюючими органами та органами у сфері нагляду зазначених заходів.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи зазначене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем доведено правомірність прийняття рішення, що є предметом оскарження.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, пов'язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.
Згідно ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 08 квітня 2019 року.

Суддя Н.В. Боженко