Справа № 280/253/19
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

08 квітня 2019 року Справа № 280/253/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В. розглянув у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпраці у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову №ЗП2330/563/АВ/П/ТД від 27.12.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив (вх. №8447 від 04.03.2019) в яких позивач зазначає, що уповноваженими особами відповідача проводилось інспекційне відвідування позивача, яке проводилось за адресою вул. Професора Толока, буд.24, (вул. Маршала Чуйкова, буд.24) на підставі направлення №1102 від 04.12.2018. Так, за результатами інспекційного відвідування складено ОСОБА_2 №ЗП2330/563/АВ від 05.12.2018 та у розділі II Опис стану додержання вимог законодавства про працю встановлено: порушення трудового законодавства відсутнє. Однак у розділі III Опис виявлених порушень зазначено, що: «04.12.2018 під час проведення інспекційного відвідування, за адресою здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 (м. Запоріжжя, вул. Маршала Чуйкова, буд. 24 магазин «Свіже м'ясо «Мясний формат») встановлено, що у торговому залі магазину заходяться 2 особи (що зафіксовано відеотехнікою), які виконували функції продавця та різальника мясопродуктів. Згідно пояснень ФОП ОСОБА_1, він не має найманих працівників. Проте, за адресою магазина знаходиться дві особи. 05.12.2018 (під час підписання ОСОБА_2 інспекційного відвідування) ФОП ОСОБА_1 надано цивільно-правові угоди від 03.12.2018 укладені з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Враховуючи вищевикладене, в порушення ч.3 ст.24 КЗпП України трудові договори (оформлені наказом) із вищезазначеними особами не укладались і повідомлення до органів фіскальної служби не подавалось». Позивачу відповідно до Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України надано право здійснювати підприємницьку діяльність на свій страх та ризик, а також самостійно укладати договори, у тому числі залучати осіб за договором ЦПХ до виконання робіт та надання послуг. Під час перевірки, а саме 04.12.2018 інспектори не вимагали надання документів, щодо оформлення працівників. Запропонували завітати до ГУ Держпраці у Запорізькій області з документами які підтверджують правові відносини ФОП ОСОБА_1, що і було зроблено. 04.12.2018 при інспекційному відвідуванні інспектори ГУ Держпраці у Запорізькій області не спілкувались з позивачем, а також не перевіряли документи. Позивач зазначає, що дати, якими винесено ОСОБА_2, та припис є одна і та ж сама дата 05.12.2018, чим порушено право позивача на надання заперечень до акту перевірки відповідно до Постанови КМУ №295 від 26.04.2017. Та в подальшому розглянуто справу про накладення штрафу на підставі акту інспекційного відвідування щодо порушення законодавства про працю та винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 223380,00 грн. Позивач вважає, що спірна постанова є безпідставною, протиправною та такою що прийнята в порушення встановленого порядку, під час перевірки не було встановлено відповідачем ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення. Просить суд задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у поданому до суду відзиві (вх.№7476 від 22.02.2019), в якому зазначив, що з 04.12.2018 по 05.12.2018 згідно ОСОБА_2 перевірки №ЗП2330/563/АВ було проведено інспекційне відвідування, за результатами якого виявлено порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП. Інспекційне відвідування відбувалось з 04.12.2018 по 05.12.2018 тобто у строк, що прямо передбачено Постановою КМУ №295 від 26.04.2017. Згідно до пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 офіційно вони не перебувають у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 Відповідач зазначає, що навіть враховуючи наявність цивільно-правових договорів, якщо ОСОБА_2, надає послуги з «продажу 5500 кг.» мяса, вона підпорядковується графіку роботи, працює в межах діяльності магазину, де здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 Тобто, надання послуг продавця в даному випадку неможливе. ОСОБА_4, який виконує функції обвалювальника мяса в тих же умовах та при тих же обставинах. Тобто, дані функції (роботи) не є юридично самостійними, виконуються в межах основного виду за КВЕД обраного ФОП ОСОБА_1, відповідно до Державного реєстру юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців. Зазначені у договорах послуги відносяться за КВЕД до постійного характеру виконання, тобто їх можуть виконувати лише штатні працівники, які пройшли навчання, інструктаж та перевірку знань з охорони праці. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

У звязку з невідповідністю позовної заяви вимогам ст.161 КАС України, ухвалою суду від 21.01.2019 позовна заява залишена без руху.

Ухвалою суду від 05.02.2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 04.03.2019.

У відповідності до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа є справою незначної складності, та згідно ст.ст. 257, 263 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у межах строку, встановленого ст. 258 КАС України.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

З матеріалів справи вбачається, що 20.11.2018 на «Урядову гарячу лінію-1545» надійшло звернення фізичної особи з питань праці: «Заявниця повідомляє, що приватний підприємець ОСОБА_1, який є власником магазину «Мясний формат» (м.Запоріжжя, вул.Професора Галана, 24), приймає на роботу працівників без офіційного працевлаштування та, відповідно, без сплати податків до місцевого бюджету. Скаржиться, що у звязку з несплатою єдиного соціального внеску, працівники, що працюють у ОСОБА_1, не можуть оформити субсидію та отримати пенсію у належному розмірі. Прохання перевірити діяльність ОСОБА_1 на предмет неофіційного працевлаштування працівників та зобовязати його офіційно оформлювати працевлаштування його робітників» (а.с.37).

На підставі виданого ГУ Держпраці у Запорізькій області наказу №2063 від 04.12.2018 про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 з питань додержання законодавства про працю у термін до 17.12.2018 року, оформлено направлення на проведення інспекційного відвідування №1102 від 04.12.2018 (а.с. 7, 39, 40).

За результатами інспекційного відвідування 05.12.2018 складено ОСОБА_2 інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЗП2330/563/АВ (надалі ОСОБА_2 №ЗП2330/563/АВ від 05.12.2018), згідно з Розділом ІІІ якого виявлені наступні порушення: «…04.12.2018 під час проведення інспекційного відвідування, за адресою здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 (м. Запоріжжя, вул. Маршала Чуйкова, 24 магазин «Свіже мясо «М'ясний формат») встановлено, що у торговому залі магазину знаходилось 2 особи (що зафіксовано відеотехнікою), які виконували функції продавця та різальника мясопродуктів. Згідно пояснень ФОП ОСОБА_1, він не має найманих працівників. Проте, за адресою магазину знаходилось дві особи. Згідно пояснень, одна особа представилась ОСОБА_3 (виконувала функції продавця, обслуговувавши покупців у магазині) та повідомила, що тимчасово працює у ФОП ОСОБА_1 з листопада 2018, підміняє продавця. Заробітну плату отримує за відпрацьований час у сумі 150,00 грн. на день. Друга особа знаходилась в підсобному приміщені, яка виконувала роботу з оброблення мяса. Особа відрекомендувалась, як ОСОБА_4 та повідомив, що працює на ФОП ОСОБА_1, офіційно ще не працевлаштований, так як проходить стажування. Прийняття працівника на стажування без офіційного оформлення Кодексом законів про працю України не передбачено. Пояснення вищезазначених осіб зафіксовано засобами відеотехніки. ФОП ОСОБА_1 будь-яких договорів щодо роботи вищезазначених осіб на час проведення інспекційного відвідування (04.12.2018) не надав. Проте, (під час підписання акту інспекційного відвідування) ФОП ОСОБА_1 було надано цивільно-правові угоди від 03.12.2018 укладені з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Враховуючи вищевикладене, в порушення ч.3 ст.24 КЗпП України трудові договори (оформлені наказом) із вищезазначеними особами не укладались і повідомлення до органів фіскальної служби не подавалось…», який отримано особисто позивачем. (а.с.8-9).

У зв'язку з виявленими порушеннями, які зафіксовано в ОСОБА_2 № ЗП2330/563/АВ від 05.12.2018, головним державним інспектором ГУ Держпраці у Запорізькій області ОСОБА_5 05.12.2018 винесено Припис №ЗП2330/563/АВ/П про усунення виявлених порушень (а.с.10).

27.12.2018 року заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області ОСОБА_6 прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗП2330/563/АВ/П/ТД, згідно з якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 223380,00 грн. на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України (а.с.21).

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (надалі - КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників регулюються Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України).

За нормою п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України діє принцип свободи договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Разом з цим ст. 902 ЦК України передбачає, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частина 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за таку плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 905 ЦК України, строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Основною ознакою, що відрізняє трудовий договір від цивільно-правового, є те, що предметом трудового договору є власне праця працівника, тоді як предметом цивільного - правового договору є конкретна індивідуально - визначена робота (послуга). Трудовим договором регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, оскільки метою цивільно-правового договору є отримання певного матеріального результату. За цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, які визначаються після закінчення роботи і оформляються актами передачі виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Цивільно-правовим договором може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно - правовим договором не робиться. Виконавець за цивільно-правовим договором на відміну від працівника за трудовим договором не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Ще одна відмінність між цивільно-правовим та трудовим договорами полягає в тому, що відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами Кодексу законів про працю України та інших актів трудового законодавства і не може змінюватися сторонами трудового договору, а відповідальність у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або нормами цивільного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18 січня 2018 року у справі № 350/403/16-ц.

Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 (надалі - Замовник) та громадянкою ОСОБА_3 (надалі - Виконавець) укладена цивільно-правова угода №17 від 03.12.2018 року, предметом якої згідно з пунктом 1.1 замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання виконати такі роботи (надати послуги) продати 5500 кг. мяса свинини за адресою вул.. Профессора Толока, м. Запоріжжя (а.с.11).

Та між ФОП ОСОБА_1 (надалі - Замовник) та громадянином ОСОБА_4 укладена цивільно-правова угода №16 від 03.12.2018 року, предметом якої згідно з пунктом 1.1 замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання виконати такі роботи (надати послуги) виконати обвал 5500 кг. мяса свинини за адресою вул. Профессора Толока, м. Запоріжжя (а.с.12).

Пунктом 1.2 у вищевказаних угодах встановлено, що послуги мають відповідати вимогам державних стандартів та вимогам, які висуваються до даного виду робіт.

Таким чином, предметом укладених угод є конкретна індивідуально - визначена послуга, яку отримує замовник за результатами здійснення виконавцем певної діяльності щодо охорони об'єкту, майна та матеріальних цінностей.

Також пунктом 7.1 цивільно-правових угод №16 та №17 від 03.12.2018 року встановлено, що термін дії угоди визначено з 03 грудня 2018 року по 29 грудня 2018 року, що свідчить про строковість та обмеженість в часі надання послуг.

Після надання вказаної послуги відносини між сторонами договору вважаються припиненими.

Відповідно до пунктів 1.3, 2.1, 2.2, 2.3 цивільно-правових угод №16 та 17 від 03.12.2018 року замовник зобов'язаний своєчасно прийняти й оплатити виконану виконавцем роботу; Підставою для підписання документа, який підтверджує виконання робіт виконавцем за цим договором є підписаний акт приймання виконаних робіт на обєкті; За виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 4500 грн.; Виплата винагороди виконавцеві замовником здійснюється не пізніше 5 банківських днів після підписання ОСОБА_2 приймання виконаних робіт.

Згідно з актом прийому-передачі виконаної роботи №1 до цивільно-правової угоди №16 від 03.12.2018 року. 1. Виконано якісно, в повному обсязі та в строк, згідно з умовами зазначеного вище договору. 2. За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі 4000 грн. 3. У замовника претензій до якості виконаних робіт немає (а.с.13).

Згідно з актом прийому-передачі виконаної роботи №1 до цивільно-правової угоди №17 від 03.12.2018 року. 1. Виконано якісно, в повному обсязі та в строк, згідно з умовами зазначеного вище договору. 2. За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі 4500 грн. 3. У замовника претензій до якості виконаних робіт немає (а.с.14).

Виходячи з вказаних положень угоди та акта, оплачувався не процес праці, а результат наданої послуги, який визначався після закінчення роботи. Оплата здійснювалася за результатами отриманої послуги та на підставі акта прийому виконаних послуг.

Розділом 3 та 4 в цивільно-правових угодах №16 та №17 визначено, що сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на них зобов'язань за цією угодою відповідно до чинного законодавства; Угоду може бути розірвано за погодженням сторін. У разі порушення однією із сторін зобов'язань за угодою інша сторона має право розірвати угоду в односторонньому порядку.

Таким чином, вказаною угодою встановлена відповідальність сторін за невиконання умов угоди та підстави припинення цивільно-правової угоди, тоді як відповідальність працівників у трудових відносинах та підстави звільнення працівника регулюються лише імперативними нормами законів про працю та не можуть визначатися і змінюватися роботодавцем та працівником.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що цивільно-правова угода №16 від 03.12.2018 року, яка укладена між ФОП ОСОБА_1 та громадянином ОСОБА_4 та цивільно-правова угода №17 від 03.12.2018 року, яка укладена між ФОП ОСОБА_1 та громадянином ОСОБА_3, за своїм змістом є цивільно-правовою угодою, а відносини, що склалися між сторонами вказаної угоди, - суто цивільно-правовими.

Про відсутність порушення з боку позивача також свідчить постанова Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18.01.2019 по справі №337/6140/18, якою за результатом розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 05.12.2018 ЗП№2330/563/АВ/П/ПТ закрито провадження стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у звязку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Згідно висновків зазначених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.12.2018 року у справі № 814/2156/16, частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України і статті 41 Кодексу про адміністративні правопорушення України передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). Суд звертає увагу, що і стаття 265 КЗпП, і стаття 41 КУпАП були викладені в такій редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 року. Тобто ключової відмінністю цих двох статей є суб'єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за ст. 265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за ст. 41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин. Однак, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абзацу другого ч. 2 ст. 265 КЗпП і ст. 41 КУпАП, повністю збігаються суб'єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору). Водночас диспозиції абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України та ст.41 КУпАП в частині визначення правопорушення абсолютно тотожні: "фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)", а обставини, що послугували підставою їх встановлення для позивача - ідентичні. Враховуючи вищенаведені ознаки, а також пріоритетність тлумачення, яке у найбільшій мірі відповідає інтересам людини, Суд дійшов висновку, що правопорушення, передбачені у частині 2 статті 265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене у статті 41 КУпАП, належить до адміністративної відповідальності.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу постановою Управління Держпраці у Запорізькій області №ЗП2330/563/АВ/П/ТД від 27.12.2018 є намаганням притягнути до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що є грубим порушенням ст.61 Конституції України.

Таким чином, відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, не довів суду правомірності прийнятого ним рішення.

Згідно вимог ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 №ЗП2330/563/АВ/П/ТД від 27 грудня 2018, прийняту заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 25, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69000, м.Запоріжжя, вул. Маршала Судця, б. 3, кв. 60, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 2233 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається відповідно до ст.295-297 КАС України.

Рішення у повному обсязі виготовлено 08.04.2019.

Суддя Н.В.Стрельнікова