Справа № 520/9852/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 р.Справа № 520/9852/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Заступника прокурора Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, повний текст складено 17.12.18 року по справі № 520/9852/18

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області старшого радника юстиції Яковлева А.С.

до Липецької сільської ради Харківського району Харківської області, Відділу освіти Харківської районної Державної адміністрації Харківської області, Харківської районної ради Харківської області третя особа Слобожанська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області Яковлев А.С. звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Липецької сільської ради Харківського району Харківської області, Харківської районної ради Харківської області, Відділу освіти Харківської районної Державної адміністрації Харківської області, третя особа - Слобожанська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області,в якому просив суд:

визнати протиправною бездіяльність Липецької сільської ради Харківського району Харківської області, Харківської районної ради Харківської області, Відділу освіти Харківської районної Державної адміністрації Харківської області з приводу невиконання вимог ст.ст. 122, 123 Земельного кодексу України та Розпорядження Кабінету Міністрів України №802-р від 17.10.2012 р. стосовно винесення на сесію Липецької сільської ради Харківського району Харківської області (далі за текстом - Сільська рада) вирішення питання щодо оформлення права постійного користування на земельну ділянку площею 2,0 га земель с. Липці Харківського району Харківської області для обслуговування Слобожанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області (далі за текстом - Школа);

зобов'язати Липецьку сільську раду Харківського району Харківської області, Харківську районну раду Харківської області, Відділ освіти Харківської районної Державної адміністрації Харківської області розглянути питання з приводу оформлення права постійного користування на земельну ділянку площею 2,0га земель с. Липці Харківського району Харківської області для обслуговування Слобожанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області (далі за текстом - Школа) та виготовити відповідну документацію із землеустрою (землевпорядну документацію).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 року позов - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги прокурора.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, стверджує, що в порушення вимог земельного законодавства протиправно залишається неоформленим право постійного користування земельною ділянкою, на якій розміщені будівлі та споруди навчального закладу. Посилаючись на викладені доводи вважає, що відповідачі не виконали покладені на них повноваження та не вжили необхідних дій для оформлення права постійного користування земельною ділянкою, на якій знаходиться навчальний заклад, що свідчить про допущену бездіяльність з їх боку. Таким чином, вважає рішення суду першої інстанції таким, що не відповідає вимогам ч.3 ст.48, ч.ч.1-3 ст.242 КАС України, у зв'язку з чим, наявні підстави для його скасування.

Представник відповідача, Липецької сільської ради Харківського району Харківської області, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що земельна ділянка, на якій розташовані будівлі Слобожанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Харківської районної ради, розташована за межами населеного пункту та не являється земельною ділянкою комунальної власності, а тому Липецька сільська рада не має право розпоряджатися такою земельною ділянкою. Посилаючись на викладені доводи, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Надіслав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на території с. Липці Харківського району Харківської області в адміністративній будівлі за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Липці, вул. Пушкінська, б. 4 функціонує Школа.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань усі згадані у позові прокурора особи (Сільська рада, Районна рада, Відділ освіти, Школа) є окремими та самостійними суб'єктами права із статусом юридичної особи.

Відповідно до листа Липецької сільської ради Харківського району Харківської області №837 від 31.08.2016 місцева рада оформила технічні паспорти на будівлі навчальних закладів; при розгляді бюджету на 2017 рік при наявності грошових коштів будуть розглядатися питання щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки навчальних закладів с. Липці Харківського району Харківської області (а.с.19).

Рішенням Липецької сільської ради Харківського району Харківської області від 03.08.2017 року надано дозвіл на проведення топографо-геодезичних робіт для розроблення генерального плану та встановлення меж с.Липці на території Липецької сільської ради Харківського району Харківської області (а.с.32).

Згідно листа Липецької сільської ради Харківського району Харківської області від 04.08.2017 року №872, загальний розмір ділянки, на якій розташована Слобожанська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області - 2000 га, власність не оформлена, кадастровий номер відсутній (а.с.20).

Відповідно до листа Липецької сільської ради Харківського району Харківської області №1002 від 15.09.2017 встановлено, що на навчальні заклади розроблені технічні паспорти, органом місцевого самоврядування вирішено провести роботи по розробленню генерального плану, де будуть всі земельні ділянки і розроблена технічна документація, у зв'язку із чим прийнято відповідне рішення (а.с.21).

У листі Харківської районної державної адміністрації Харківської області №01-19/2914 від 14.11.2017, відділом освіти Харківської районної державної адміністрації Харківської області неодноразово підіймалось питання стосовно наявності документів на земельні ділянки, на яких розташовані будівлі закладів загальної середньої освіти. Повідомлено про стан оформлення документів на земельні ділянки закладів освіти (а.с.26-28).

Також, у листі Липецької сільської ради Харківського району Харківської області №769 від 09.08.2018 вказано про неоформлення права власності та (або) права постійного користування на земельну ділянку, якою користується Слобожанська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області, а розпочаті роботи по інвентаризації земель населеного пункту призупинені через відсутність фінансування (а.с.29-30).

Згідно листа Липецької сільської ради Харківського району Харківської області від 28.09.2018 № 956 вартість земельної ділянки Слобожанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області площею 2,0 га становить 3 853 984,00 грн.(а.с.31).

Вважаючи протиправною бездіяльність Липецької сільської ради Харківського району Харківської області, Харківської районної Ради Харківської області та Відділу освіти Харківської районної Державної адміністрації Харківської області з приводу невиконання вимог ст.ст. 122, 123 Земельного кодексу України та Розпорядження Кабінету Міністрів України №802-р від 17.10.2012 р. стосовно винесення на сесію Липецької сільської ради Харківського району Харківської області вирішення питання щодо оформлення права постійного користування на земельну ділянку площею 2,0 га земель с. Липці Харківського району Харківської області для обслуговування Слобожанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області, прокурор звернувся до суду з даним позовом про визнання такої бездіяльності протиправною та зобов'язання відповідачів розглянути питання з приводу оформлення права постійного користування на вказану земельну ділянку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дія розпорядження КМУ від 17.10.2012 р. №802-р не може бути поширена на Сільську раду, Районну раду, Відділ освіти та Школу, зокрема, на відповідачів не було покладено жодних обов'язків та не встановлено жодних строків вчинення певних дій. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачами не було допущено протиправної бездіяльності, а виготовлення документації з землеустрою здійснюється виключно спеціальними суб'єктами права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями ст.14 Конституції України, земля є основним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ст. 24 Земельного кодексу України, державним і комунальним сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям надаються земельні ділянки із земель державної і комунальної власності у постійне користування для науково-дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: зокрема, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Згідно з положенням статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. № 1952-VI державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою.

Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Отже, обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність правовстановлюючих документів на земельну ділянку, оформлених у відповідності до вимог закону.

Частинами 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст.22 Закону України «Про освіту» від 5 вересня 2017 року № 2145-VIII, що діє з 28.09.2017 року, юридична особа має статус закладу освіти, якщо основним видом її діяльності є освітня діяльність. Заклад освіти залежно від засновника може діяти як державний, комунальний, приватний чи корпоративний.

Частиною 2 статті 63 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року № 1060-XII, що діяв до 28.09.2017 року, було визначено, що земельні ділянки державних навчальних закладів, установ та організацій системи освіти передаються їм у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 1, 2, 5 статті 80 Закону України «Про освіту» від 5 вересня 2017 року № 2145-VIII, що діє з 28.09.2017 року, до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать: нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо; майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об'єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об'єкти авторського права та/або суміжних прав; інші активи, передбачені законодавством.

Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством.

Порядок, умови та форми набуття закладами освіти прав на землю визначаються Земельним кодексом України.

Заклади освіти всіх форм власності, зареєстровані у встановленому законом порядку, мають рівні умови користування нерухомим майном державної або комунальної власності, що передається в оренду.

Згідно статті 37 Закону України «Про загальну середню освіту», Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в галузі загальної середньої освіти в межах їх компетенції, зокрема, контролюють додержання вимог законів та інших нормативно-правових актів в галузі освіти, обов'язкове виконання Державного стандарту загальної середньої освіти всіма навчальними закладами системи загальної середньої освіти, розташованими на їх території.

Відповідно до частини 2 статті 123 Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Згідно з ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 6 ст. 186 Земельного кодексу України визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Розпорядженням КМУ від 17.10.2012 р. №802-р передбачено Міністерству освіти і науки, молоді та спорту, іншим центральним органам виконавчої влади, у підпорядкуванні яких перебувають дошкільні, загальноосвітні навчальні заклади, Міністерству фінансів, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям здійснити протягом 2012 і 2013 років заходи, пов'язані з проведенням землевпорядних робіт, оформленням правовстановлюючих документів на земельні ділянки, на яких розміщені дошкільні та загальноосвітні навчальні заклади (п.1); Державному агентству земельних ресурсів та його територіальним органам забезпечити проведення землевпорядних робіт і оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, на яких розміщені дошкільні та загальноосвітні навчальні заклади, в установленому законодавством порядку (п.2); 3. Міністерству фінансів передбачити відповідні бюджетні призначення для фінансування заходів, передбачених цим розпорядженням (п.3).

З положень розпорядження КМУ від 17.10.2012 р. №802-р вбачається, що Уряд України встановив строки (протягом 2012-2013 р.р.) виконання певних дій по оформленню правовстановлюючих документів на земельні ділянки для 1) Міністерства освіти, молоді та спорту України, 2) для Міністерства фінансів України, 3) для Державного агентства земельних ресурсів, 4) для центральних органів виконавчої влади, 5) для обласних державних адміністрацій.

При цьому, відповідно до п.3 розпорядження КМУ від 17.10.2012 р. №802-р обов'язок фінансування дій по оформленню правовстановлюючих документів на земельні ділянки було покладено Урядом України виключно на Міністерство фінансів України.

Матеріалами справи підтверджено, що Слобожанська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області є окремим та самостійним суб'єктом права із статусом юридичної особи.

Відповідно до пункту 1.1 Статуту Слобожанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області, засновником визначено Харківську районну раду Харківської області, зазначений навчальний заклад знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, мвст Харківського району (а.с.35).

Навчальний заклад є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунок в установі банку, печатку, штамп, ідентифікаційний номер (п.1.3 Статуту).

Органом управління є відділ освіти Харківської районної держаної адміністрації. (п.1.4 Статуту).

Навчальний заклад має право, зокрема, бути власником і розпорядником рухомого і нерухомого майна згідно з законодавством України та власним статутом (п.1.10 Статуту).

За положенням п. 4.1 Статуту, управління навчальним закладом здійснюється відділом освіти Харківської районної державної адміністрації. Безпосереднє керівництво навчальним закладом здійснює його директор.

Начальний заклад відповідно до чинного законодавства користується землею, іншими природними ресурсами і несе відповідальність за дотримання вимог та норм з їх охорони (п.5.3 Статуту).

Аналіз наведених положень дає підстави дійти до висновку, що Слобожанська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області є юридичною особою, засновником якої є Харківська районна рада.

Тобто, у даному випадку фактичним користувачем земельної ділянки та зацікавленою особою в її отриманні у постійне користування є саме комунальний заклад Слобожанська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що Слобожанська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області, як окремий та самостійний суб'єкт суспільних відносин із статусом юридичної особи, є особою, зацікавленою в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, якій надано право: 1)звернутись з відповідним клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, і 2)після одержання згаданого дозволу звернутись з відповідним клопотанням про надання асигнувань на оплату робіт з виготовлення проекту землеустрою, але згідно із законом не обтяжена обов'язком на вчинення таких дій.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що до Липецької сільської ради Харківського району Харківської області надходило клопотання зацікавленої особи про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Також, матеріали справи не містять доказів надходження до Сільської ради у спірних правовідносинах виготовленого проекту землеустрою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що Слобожанська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області, яка зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки, не скористалась наданим їй ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України правом звернутись за проектом землеустрою щодо її відведення.

При цьому, звертаючись з позовною заявою, позивач обґрунтував право на звернення у якості позивача тим, що на даний час відсутній орган, уповноважений здійснювати функції щодо зобов'язання оформити належним чином право користування земельною ділянкою Слобожанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області, а відсутність правовстановлюючих документів створює передумови для зловживань щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою, ризики для нормального функціонування навчального закладу та здійснення учбового процесу, що може призвести до негативних наслідків та порушення прав дітей.

Статтею 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Конституція України визначає дві обов'язкові вимоги для виникнення у прокурора права на представництво інтересів держави: доведення, що обставини звернення до суду в інтересах держави є виключним випадком та здійснення представництва в порядку, визначеному законом.

За приписами частини 1 статті 2 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) на прокуратуру покладаються такі функції: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом; 3) нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Статтею 23 Закону № 1697-VІІ врегульоване питання представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Відповідно до частини 1 ст. 23 Закону № 1697-VІІ, представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону № 1697-VІІ, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов'язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об'єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону № 1697-VІІ, під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, зокрема, звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

Частиною 1 статті 24 Закону № 1697-VII визначено, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 5 КАС України, до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

За приписами частин 3-5 статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Аналіз частин 3, 4 статті 53 КАС України у взаємозв'язку з частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», дає підстави вважати, що участь прокурора в судовому процесі в адміністративних судах стає можливою за умови, крім іншого, обгрунтування підстав для звернення до суду, а саме нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб'єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтвердження відсутності такого органу.

Тобто, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснюється або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або у разі відсутності такого органу.

Відповідно до частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У разі відсутності суб'єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право:

1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб'єктів, у порядку, визначеному законом;

2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.

Аналіз частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обгрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб'єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб'єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді від 08.04.99 N 3-рп/99 вказує на можливість участі прокурора в розгляді судом будь-якої справи за ініціативою прокурора чи за визначенням суду, у тому числі шляхом подання до суду позовної заяви, якщо це необхідно для захисту інтересів держави. Категорія "інтереси держави" є оцінним поняттям. В абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційного Суду України йдеться про те, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Верховний Суд в ухвалі від 19.07.2018 року по справі 822/1169/17 зазначив, що захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб'єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб'єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

В позовній заяві в обґрунтування підстав звернення до суду з цим позовом Керівник Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області Яковлев А.С. вказує, що Харківською місцевою прокуратурою №6 з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави проводилось вивчення стану дотримання вимог земельного законодавства під час використання земельних ділянок закладами освіти. Вивченням встановлено, що протягом тривалого часу залишається неоформленим право постійного користування земельною ділянкою Слобожанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області. Вважає, що допущено бездіяльність відповідачів, яка виразилась у не вчиненні дій щодо оформлення права постійного користування на вказану земельну ділянку, у зв'язку з чим звернувся до суду з даною позовною заявою.

Разом з цим, прокурором не обґрунтовано, в чому саме полягає порушення інтересів держави в цьому конкретному випадку, оскільки фактично позов подано в інтересах навчального закладу - Слобожанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області, яка є фактичним користувачем земельної ділянки та зацікавленою особою в її отриманні.

При цьому, як зазначалось, навчальний заклад є юридичною особою, має адміністративну процесуальну правосуб'єктність, тобто може самостійно здійснювати захист своїх прав у разі, якщо вважає, що бездіяльністю відповідачів порушуються його права.

Колегія суддів враховує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами судового розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Пункт 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором не доведено необхідності захисту інтересів держави та навчального закладу, а також не обґрунтовано підстави звернення до суду.

Крім того, суд звертає увагу на те, що рішенням Липецької сільської ради Харківського району Харківської області від 03.08.2017 року надано дозвіл на проведення топографо-геодезичних робіт для розроблення генерального плану та встановлення меж с.Липці на території Липецької сільської ради Харківського району Харківської області. Тобто, у даному випадку не вбачається бездіяльність відповідача щодо не оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку під зазначеною школою, оскільки відповідачем вчинялись певні дії щодо її виділення. Таким чином, позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на зазначене, колегія суддів не вбачає в даному випадку протиправної бездіяльності відповідачів.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог керівника Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області Яковлева А.С.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 року по справі № 520/9852/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 15.04.2019 року