Справа № 520/1122/19
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

17 квітня 2019 р. Справа № 520/1122/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , третя особа - Управління Державної казначейської служби України Шевченківському районі м. Харкова про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому просить суд:

- зобов'язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3-й підїзд, 2-й пов.; ідентифікаційний код юридичної особи: 14099344) сформувати та подати до Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова (61166, м. Харків, вул. Бакуліна, 18; ідентифікаційний код юридичної особи: 37999654) подання про повернення ОСОБА_1 (61111, АДРЕСА_1; НОМЕР_1 виданий Московським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 18.04.2014 року; реєстраційний номер облікової картки платника податків ІПН: НОМЕР_2) суми збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 4081,00 (чотири тисячі вісімдесят одна) грн. 00 копійок, сплаченого згідно квитанції від 03.01.2019 року №0003810.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що придбав нерухоме майно - квартиру та сплатив збір на обовязкове державне пенсійне страхування. Оскільки, позивач придбав житло вперше, то він не мав сплачувати відповідний збір, у звязку з чим звернувся до відповідача із заявою про повернення позивачу суми сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 4081,00 грн. Листом відповідача від 22.01.2019 року за № 41/0-14 позивачу відмовлено у звязку з відсутністю підстав. Позивач вважає, що має право на повернення сплаченого ним збору на обовязкове державне пенсійне страхування, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому не погодився з позовними вимогами позивача, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області не є належним відповідачем у справі.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову та відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

03.01.2019 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Інвестиційні проекти" укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований у реєстрі за № 21, за яким позивач придбав квартиру, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Драгоманова, 6.

Під час нотаріального оформлення зазначеного договору купівлі-продажу позивачем було сплачено збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомості в розмірі 4081,00 грн., що підтверджується копією квитанції від 03.01.2019 року № 0003810.

Як вбачається з адміністративного позову, позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення сплаченого збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 4081,00 грн., обґрунтованим тим, що позивач вперше придбав житло, та відповідно до п.9 ст. 1 Закону України «Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не мав сплачувати його.

Листом від 22.01.2019 року за № 41/0-14 відповідач повідомив, що згідно з Положенням про Пенсійний фонд України, органи Пенсійного фонду не наділені повноваженнями щодо визначення прав власності громадян на нерухоме майно та звільнення від сплати збору осіб, що придбавають майно вперше. Первинність придбавання нерухомого майна встановлюється судом. Таким чином повернення сплаченого збору на обовязкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, яке придбавається вперше можливе лише за наявності позитивного судового рішення.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 9 статті 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" платниками збору на обов'язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України. Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обовязкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. Суми збору на обовязкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками цього збору за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса.

Пунктом 8 частини першої статті 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що об'єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Питання сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" врегульовано також Порядком сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 1998 року № 1740 (далі - Порядок).

Згідно з абзацом першим пункту 15-1 Порядку збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Відповідно до пункту 15-3 Порядку нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

З аналізу наведених норм вбачається, що із загального правила про обов'язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено винятки для громадян, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Судом встановлено, що факт придбання позивачем нерухомого майна вперше підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 03.01.2019 року, згідно якої позивач не має у власності станом на дату укладення договору у власності іншого нерухомого майна.

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року №787 (далі - Порядок № 787).

Пунктом 5 Порядку № 787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Таким чином, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на Управління ПФУ покладено обов'язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486, (далі - Положення про управління) управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також обєднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Територіальний орган Пенсійного фонду України відповідно до покладених на нього завдань забезпечує надходження від сплати збору на обовязкове державне пенсійне страхування, інших коштів, ведення обліку їх надходжень та платників відповідно до законодавства (підпункт 2 пункту 4).

Відповідно до Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26485 Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за додержанням вимог законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів, достовірністю поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообовязковому соціальному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсійні виплати (пп.. 7 п. 4).

З аналізу норм вказаних положень вбачається, що на районні управління покладено обов'язок щодо забезпечення надходження від сплати збору на обовязкове державне пенсійне страхування, в той час як на Головні управління покладено обов'язок щодо контролю справляння таких надходжень.

Поняття забезпечення не тотожне поняттю контролю, оскільки забезпечення передбачає здійснення комплексу заходів та повноважень з метою забезпечити надходження внесків, в той час, як контроль передбачає вчинення комплексу заходів в межах повноважень з метою встановити правильність, обсяг надходжень та виявити порушення.

Відтак, посилання відповідача на той факт, що він є неналежним відповідачем у справі, з урахуванням визначених вказаними положеннями повноважень, а також того факту, що саме відповідачем було надано відмову позивачу у поверненні сплачених сум, не беруться судом до уваги, оскільки спростовуються положеннями чинного законодавства.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання ним житла вперше та свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в Україні відсутній механізми перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України про надання тлумачення терміна «придбавають житло вперше», що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23 березня 2000 року № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб'єкта владних повноважень зобов'язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов'язана сплачувати збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Оскільки саме держава не виконала свій обов'язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

Таким чином, посилання на неможливість перевірки інформації щодо придбання квартири конкретною особою вперше, як на підставу для відмови позивачу в поверненні помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі № 819/1498/17, від 31 січня 2018 року по справі № 819/1667/17, від 20.03.2018 по справі № 819/1249/17.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 255, 257, 258 , 263, 295, 297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , третя особа - Управління Державної казначейської служби України Шевченківському районі м. Харкова про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов'язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3-й підїзд, 2-й пов.; ідентифікаційний код юридичної особи: 14099344) сформувати та подати до Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова (61166, м. Харків, вул. Бакуліна, 18; ідентифікаційний код юридичної особи: 37999654) подання про повернення ОСОБА_1 (61111, АДРЕСА_1; НОМЕР_1 виданий Московським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 18.04.2014 року; реєстраційний номер облікової картки платника податків ІПН: НОМЕР_2) суми збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 4081,00 (чотири тисячі вісімдесят одна) грн. 00 копійок, сплаченого згідно квитанції від 03.01.2019 року №0003810.

Стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3-й підїзд, 2-й пов.; ідентифікаційний код юридичної особи: 14099344) на користь ОСОБА_1 (61111, АДРЕСА_1; НОМЕР_1 виданий Московським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 18.04.2014 року; реєстраційний номер облікової картки платника податків ІПН: НОМЕР_2) за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку ч.1 ст.297 КАС України безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Суддя Кухар М.Д.