Справа № 812/1022/17
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року справа №812/1022/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Казначеєва Е.Г.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Кобець О.А.

за участю сторін по справі:

позивач: ОСОБА_2 (за довіреністю)

відповідач: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 р. у справі №812/1022/17 (головуючий І інстанції О.В. Ірметова) за позовом Приватного акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Офісу великих платників Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення від 13.05.2017 року № про застосування штрафних санкцій у розмірі 611 253,23 грн та нарахування пені у розмірі 67 255,88 грн за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначив, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що підставами для скасування спірного податкового рішення ним було визначено: - наявність арифметичної помилки у розрахунку до рішення, складовою якого є заборгованість попередніх податкових періодів, яка не підтверджена судовими рішеннями в адміністративних справах №812/1209/16 та 812/881/17; - наявність арифметичної помилки у розрахунку до рішення, складовою якого стало помилкове подвійне облікування в ІКП суми штрафної санкції в розмірі 285351,50 грн за повідомленням-рішенням № від 12.07.2016 року яку у подальшому відповідач сам визнав в листі №26665/10/28-10/47-08 від 16.05.2017 року; - неможливість винесення оскаржуваного рішення за наслідками камеральної перевірки, оскільки за вимогами пп75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів є предметом документальної, а не камеральної перевірки; - поширення дії п.94- розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №2464-VI щодо нарахування пені та штрафів платникам податків, розташованих у зоні АТО. Суд першої інстанції залишив без належного дослідження і обговорення три перші аргументи, чим порушив вимоги щодо обґрунтованості і законності судового рішення, визначені у ч.1-3 ст.242 КАС України.

Відповідач у судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, відзив на апеляційну скаргу, пояснення на відзив, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач зареєстрований в якості юридичної особи Виконавчим комітетом Лисичанської міської ради 16.12.2002р. за № 2000009 (а.с. 11-16) та є платником єдиного внеску, що підтверджується повідомленням про взяття на облік платника єдиного внеску від 15.10.2013 № 007 (а.с. 17).

Відповідачем було проведено камеральну перевірку позивача з питання своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за грудень 2016 року, січень-лютий 2017 року, за результатами якої складено акт від 21.04.2017р. № 425/28-10-47-08/32292929, яким встановлено порушення позивачем вимог ч.8 ст. 9 розділу 3 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI, а саме несвоєчасна сплата сум єдиного внеску за грудень 2016р., січень,лютий 2017р..

На підставі ч.10 та п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI) відповідачем прийнято рішення № НОМЕР_1 від 13.05.2017 року яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 611 253,23 грн . за період з 21.01.2017р. по 23.03.2017р. та нараховано пеню у розмірі 67255,88 грн. (а.с. 21).

За результатом розгляду скарги позивача, рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 26.06.2017р. № 13676/6/99-99-11-02-02-25 скаргу залишено без задоволення, а рішення про застосування штрафних санкцій - без змін (а.с. 23-25).

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

У відповідності до п. 1. ч. 1. ст. 4 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464) платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

За приписами ч. 8, ч.12 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно ст. 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

У відповідності до частини 10 статті 25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

За приписами пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: - за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Абзацом першим частини чотирнадцятої статті 25 Закону № 2464-VI визначено, що про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року N 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року N 469) зареєстр. в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за N 508/26953 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі Інструкція N 449), згідно пункту 1 р.VII якої, за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

У пункті 2 наведеної норми встановлено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення було складено відповідачем за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Спірне рішення не містить в собі відомостей про те, що воно було прийнято на підставі камеральної перевірки позивача.

Суд апеляційної інстанції вважає, що статтею 25 Закону № 2464-VI застосування штрафних санкцій за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску не ставиться в залежність від проведення перевірки, а тому посилання позивача на неможливість прийняття рішення за наслідками камеральної перевірки, колегією суддів не прийнято до уваги.

У відповідності до вимог п.2 р.VII Інструкції N 449 розрахунок фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Згідно розрахунку фінансових санкцій до спірного рішення, санкції нараховані відповідачем при сплаті 17.02.2017 року суми податкового боргу у розмірі 2 259 720,08 грн., 27.02.2017 року 398 518,99 грн та 23.03.2017 року 398 027,03 грн.

Під час апеляційного провадження було досліджено данні картки облікових рахунків з єдиного податку, згідно яких станом на 20.01.2017р. за позивачем обліковувалась переплата 645624,71 грн., станом на 20.01.2017р. збільшено недоїмку в розмірі 2 259 720,08 грн. згідно рішення від 20.12.2016р., яка існувала на дату погашення податкового боргу 17.02.2017р., 27.02.2017р. та 23.03.2017р.

Посилання позивача на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 22.12.2016р. у справі №812/1209/16 колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки наведеним судовим рішенням було скасовано рішення № від 12.07.2016р., яким до позивача застосовано штраф у розмірі 264 956,22 грн за період з 22.10.2013 року по 21.11.2013 року штраф у розмірі 1301,52 грн за період з 21.01.2016 року до 23.02.2016 року та нарахована пеня у сумі 19093,76 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року у справі №812/881/17 скасовано рішення від 10.01.2017 року № НОМЕР_2 про застосування фінансових санкцій у розмірі 111 286,04 грн. та нарахування пені у розмірі 749,29 грн. у зв'язку з несвоєчасною сплатою єдиного внеску за жовтень 2014 року, січень-квітень, грудень 2015 року, січень, вересень, жовтень 2016 року.

Спірним рішенням до позивача були застосовані штрафні санкції за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 21.01.2017р. по 23.03.2017р., тобто, за зовсім інші періоди.

Викладеним спростовуються доводи позивача про те, що складовою розрахунку штрафних санкцій до спірного рішення є заборгованість попередніх податкових періодів, яка не підтверджена судовими рішеннями у справах №812/1209/16, №812/881/17.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно даних облікової картки за позивачем станом на 20.01.2017р. обліковувалась переплата 645624,71 грн., а сума недоїмки 2 259 720,08 грн. виникла 20.01.2017р. згідно рішення від 20.12.2016р, доказів скасування якого позивачем не надано.

Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1669-VII внесено зміни до Закону № 2464-VІ, а саме підпункт "б" розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 9-3 (пункт 9-4 в редакції Закону з 13 березня 2015 року) такого змісту: "9-4. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що аналіз наведеної норми дозволяє дійти висновку про те, що саме перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону № 2464-VІ.

Оскільки, позивач перебуває на обліку в Запорізькому управлінні Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, тобто не на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, на нього не поширюється дія пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ, а тому він не звільняється від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного податку.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 30.03.2018 року у зразковій справі № 812/292/18 (№ Пз/9901/22/18). Висновки ОСОБА_3 Верховного Суду у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах за зверненням платника єдиного внеску до суду з позовом до органів доходів і зборів з вимогами скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правомірним застосування судом першої інстанції при вирішенні цієї справи правових висновків, викладених у зразковій справі № 812/292/18 .

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 р. у справі №812/1022/17 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 р. у справі №812/1022/17 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 17 квітня 2019 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 18 квітня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 17 квітня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т. Г. Гаврищук

Судді: Е. Г. Казначеєв

ОСОБА_1