Справа № 804/4350/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

16 квітня 2019 року

справа №804/4350/16

адміністративне провадження №К/9901/31746/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2016 року у складі судді Турової О.М.

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 1 червня 2017 року у складі суддів Чередниченка В.Є., Іванова С.М., Панченко О.М.

у справі № 804/4350/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Євраз Україна»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Дніпропетровська митниця ДФС

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Євраз Україна» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, якими збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість, зменшено розмір від'ємного значення, з мотивів безпідставності їх прийняття.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 7 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 1 червня 2017 року позовні вимоги задовольнив. Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 2 липня 2016 року № , № та № .

Приймаючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

У червні 2017 року податковий орган подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якім відмовити у задоволенні позовних вимог.

У запереченні на касаційну скаргу Товариство вказує, що всі обставини справи ретельно досліджені судами першої та апеляційної інстанції, їм надано належну правову оцінку, тому, на його думку, касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої та апеляційної інстанцій відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що податковим органом проведено камеральні перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість Товариством за березень та квітень 2016 року, за результатами яких складено акт № 196/28-01-42-37301872 від 14 червня 2016 року та акт № 197/28-01-42-37301872 від 14 червня 2016 року.

В акті № 196/28-01-42-37301872 відповідачем зазначено, що на порушення пункту 192.1, статті 192, статті 201 Податкового кодексу України Товариством неправомірно здійснено коригування податкових зобов'язань по декларації з податку на додану вартість за березень 2016 року (по податкових накладних березня 2013 року) у бік зменшення на суму податку на додану вартість 799523,00 грн, що призвело до порушення пункту 200.1 статті 200 розділу V Податкового кодексу України та, як наслідок, позивачем занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту на 799523,00 грн.

Висновки означеного акта камеральної перевірки обґрунтовані тим, що позивачем в уточнюючій декларації за березень 2016 року суми коригування податкового кредиту на суму «-» 799523,00 грн, що здійснюється на підставі аркушів коригування, не вірно віднесено дану суму до рядка 12 декларації «Коригування податкового кредиту», в той час як повинно було віднесено до рядка 11.1 «Ввезені на митну територію України товари, необоротні активи та отримані від нерезидента на митній території України послуги за основною ставкою». У випадку, коли після митного оформлення товарів, поміщених у митний режим імпорту, та включення сплаченої при ввезенні таких товарів суми ПДВ до складу податкового кредиту змінюється величина митної вартості цих товарів (зменшення митної вартості за рішенням суду або контролюючим органом прийнято рішення про коригування (зменшення) заявленої митної вартості товарів), коригування податкового кредиту, що проводиться у зв'язку зі зміною митної вартості товарів, на дату набуття рішенням суду законної сили або на дату прийняття відповідного рішення контролюючого органу відображається на підставі аркуша коригування до митної декларації у рядку 11.1 податкової декларації з ПДВ зі знаком «мінус». При цьому в акті вказано, що дана помилка не вплинула на результати розрахунку з бюджетом.

Також в акті зазначено, що при відображені Товариством в уточнюючій декларації за березень 2016 року позитивного значення між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту у сумі 37429,00 грн (рядок 18 декларації) встановлено порушення, оскільки відповідно до пункту 192.1, статті 192 Податкового кодексу України постачальник має право зменшити суму податкових зобов'язань лише після реєстрації в ЄРПН розрахунку коригування до податкової накладної, проте Товариством здійснено коригування податкових зобов'язань за березень 2016 року на суму податку на додану вартість «» 799523,00 грн на підставі бухгалтерської довідки № 2 від 18 травня 2016 року, без здійснення будь-якої події. Податкові накладні, до яких проводиться коригування, в Єдиному реєстрі податкових накладних не зареєстровані, розрахунки коригування до них не виписувались. Крім того, посилаючись на пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, а також пункт 1 статті 256, статтю 257 Цивільного кодексу України, відповідач зазначав, що у разі, коли після спливу 1095 днів відбувається зміна ціни поставленого товару, позивач не має права відкоригувати податкові зобов'язання.

На підставі акта перевірки №196/28-01-42-37301872 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 2 липня 2016 року №, яким Товариству збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 1199285,00 грн, в тому числі за основним платежем на суму 799523,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 399762,00 грн.

В акті № 197/28-01-42-37301872 зазначено, що на порушення пункту 192.1, статті 192, статті 201 Податкового кодексу України Товариством неправомірно здійснено коригування податкових зобов'язань по декларації з податку на додану вартість за квітень 2016 року у бік зменшення на суму 879797,00 грн, що призвело до порушення пункту 200.1 статті 200 розділу V Податкового кодексу України, що в свою чергу призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту на 469875,00 грн та заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту на 409922,00 грн.

Висновки акта перевірки обґрунтовані тим, що Товариство в уточнюючій декларації за квітень 2016 року суми коригування податкового кредиту на суму податку на додану вартість «-» 879797,00 грн, що здійснюється на підставі аркушів коригування, не вірно віднесено дану суму до рядка 12 декларації «Коригування податкового кредиту», в той час як повинно було віднесено до рядка 11.1 «Ввезені на митну територію України товари, необоротні активи та отримані від нерезидента на митній території України послуги за основною ставкою». У випадку, коли після митного оформлення товарів, поміщених у митний режим імпорту, та включення сплаченої при ввезенні таких товарів суми ПДВ до складу податкового кредиту змінюється величина митної вартості цих товарів (зменшення митної вартості за рішенням суду або контролюючим органом прийнято рішення про коригування (зменшення) заявленої митної вартості товарів), коригування податкового кредиту, що проводиться у зв'язку зі зміною митної вартості товарів, на дату набуття рішенням суду законної сили або на дату прийняття відповідного рішення контролюючого органу відображається на підставі аркуша коригування до митної декларації у рядку 11.1 податкової декларації з ПДВ зі знаком «мінус». При цьому в акті вказано, що дана помилка не вплинула на результати розрахунку з бюджетом.

Крім того, в акті зазначено, що при відображені Товариством в уточнюючій декларації за квітень 2016 року від'ємного значення між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту у сумі 469875,00 грн (рядок 19 декларації) та суми від'ємного залишку, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 469875,00 грн (рядок 21 декларації) встановлено порушення, оскільки відповідно до пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України постачальник має право зменшити суму податкових зобов'язань лише після реєстрації в ЄРПН розрахунку коригування до податкової накладної, проте Товариством здійснено коригування податкових зобов'язань за квітень 2016 року на суму ПДВ «-» 879796,52грн. на підставі бухгалтерської довідки № 1 від 18 травня 2016 року, без здійснення будь-якої події. Податкові накладні, до яких проводиться коригування, в Єдиному реєстрі податкових накладних не зареєстровані, розрахунки коригування до них не виписувались.

На підставі акта перевірки № 197/28-01-42-37301872 відповідачем 2 липня 2016 року винесені наступні податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 614883,00 грн (збільшення за основним платежем на суму 409922,00 грн та штрафні (фінансові) санкції в сумі 204961,00 грн;

- № про зменшення позивачу розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 469875,00 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При вирішенні питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права до спірних правовідносин, Суд виходить з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що протягом грудня 2012 року Товариство зверталось до Дніпропетровської митниці Міндоходів, правонаступником якої є Дніпропетровська митниця ДФС, для митного оформлення вантажу шляхом подання митних декларацій.

До митних декларацій були додані усі необхідні документи для здійснення митного оформлення товару. Крім того, в деклараціях митної вартості позивачем була визначена митна вартість товару за основним методом визначення митної вартості товару - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (ціна операції).

Проте, Дніпропетровською митницею прийняті рішення про коригування митної вартості товарів та винесені картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні товарів транспортних засобів комерційного призначення.

З метою уникнення затримки товару під митним контролем, позивачем здійснено митне оформлення товару під гарантійні зобов'язання згідно частини 7 статті 55 Митного кодексу України та перераховано суми митних платежів на підставі скоригованої митним органом митної вартості товарів шляхом здійснення передоплати за митне оформлення, що підтверджується митними деклараціями.

Після випуску імпортованого товару під гарантійні зобов'язання Товариство направило даний товар кінцевим отримувачам та нарахувало податкові зобов'язання по контрактній вартості.

Після спливу строку гарантійних зобов'язань згідно частини 7 статті 55 Митного кодексу України, посадовими особами Дніпропетровської митниці надано позивачу аркуші коригування до митних декларацій для відображення нових відомостей про товари, що стали відомі після закінчення їх митного оформлення, зазначених у відповідних графах митних декларацій з розрахунком сум нових митних платежів за новими відомостями та сум доплати митних платежів, з урахуванням яких загальна сума доплати склала 1679319,20 грн.

Відповідно до отриманих аркушів коригування позивач провів донарахування додаткових податкових зобов'язань, розраховуючи між контрактною вартістю та митною вартістю, яка скоригована Дніпропетровською митницею ДФС.

Таким чином, внаслідок прийняття митним органом рішень про коригування митної вартості, платник податків вимушений подати митні декларації із зазначенням у них завищеної митної вартості товару, що призвело до збільшення розміру податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 1679319,20 грн.

В той же час, Товариство, не погодившись з зазначеними вище рішеннями про коригування митної вартості товарів та картками відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, звернулось до суду з адміністративним позовом про визнання їх протиправними та скасування, зобов'язання Дніпропетровської митниці Міндоходів надати висновок до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про повернення надмірно сплаченої суми ПДВ в розмірі 1679319,20 грн, шляхом зарахування на поточний рахунок Товариства та зобов'язання Дніпропетровської митниці здійснити митне оформлення вантажу за ціною контракту.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2013 року у справі № 2а/0470/15258/12 адміністративний позов Товариства задоволено в повному обсязі, в тому числі, зобов'язано Дніпропетровську митницю надати висновок до Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області про повернення надмірно сплаченої суми податку на додану вартість у розмірі 1679319,20 грн. Постанова набрала законної сили 25 листопада 2014 року.

Частиною другою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення судом першої інстанції) передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

15 березня 2016 року Дніпропетровською митницею підготовлено висновки до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про повернення надмірно сплаченої суми податку на додану вартість в розмірі 167319,20 грн.

21 березня 2016 року на електронний рахунок Товариства в Системі електронного адміністрування податку на додану вартість зараховано кошти в сумі 1679319,20 грн.

Після цього, посадовими особами Дніпропетровської митниці ДФС надано позивачу аркуші коригування до митних декларацій для відображення нових відомостей про товари, що стали відомі після закінчення їх митного оформлення, зазначених у відповідних графах митних декларацій з розрахунком сум нових митних платежів за новими відомостям, з урахуванням судового рішення, яким скасовано рішення про коригування заявленої позивачем митної вартості та фактично визнано правомірним митне оформлення товару за ціною контракту.

На підставі цих аркушів коригування Товариство провело перерахунок податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість шляхом подання до податкового органу уточнюючих податкових декларацій з податку на додану вартість за березень та квітень 2016 року.

Судами попередніх інстанцій встановлено та не поставлено під сумнів доводами касаційної скарги, що позивач фактично двічі сплатив до бюджету суму 1679319,20 грн, а саме: як податок на додану вартість на митниці по рішенням про коригування митної вартості товарів та як податкові зобов'язання при продажу цього товару відповідно до норми пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України.

За приписами пункту 46.4 статті 46 Податкового кодексу України у разі необхідності платник податків може подати разом з податковою декларацією доповнення до такої декларації, які складені за довільною формою, що вважатиметься невід'ємною частиною податкової декларації. Таке доповнення подається з поясненням мотивів його подання. Платник податків, для якого цим Кодексом встановлено обов'язок подання звітності в електронній формі, подає таке доповнення в електронній формі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що програмне забезпечення «MEDOK» не дозволяє скласти та зареєструвати розрахунок коригування за правилами діючими у 2013 році, отже позивач, керуючись пунктом 46.4 статті 46 Податкового кодексу України, надав до податкової декларації з податку на додану вартість за березень та квітень 2016 року бухгалтерські довідки від 18 травня 2016 року, що підтверджується відомостями відображеними податковим органом в актах камеральних перевірок.

Надані бухгалтерські довідки від 18 травня 2016 року є первинним документом, яким фіксується факт здійснення господарських операцій, і який має всі необхідні реквізити первинного бухгалтерського документу, відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.

При цьому відповідно до пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли норма Податкового кодексу України чи іншого нормативно-правового акта, виданого на його підставі, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відповідно до підпункту 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України митні органи є контролюючими органами щодо мита, акцизного податку, податку на додану вартість, інших податків, які відповідно до податкового законодавства справляються у разі ввезення (пересилання) товарів і предметів на митну територію України або територію спеціальної митної зони або вивезення (пересилання) товарів і предметів з митної території України або території спеціальної митної зони.

Згідно з пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Статтею 43 Податкового кодексу України визначено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Відповідно до пункту 43.3 статті 43 Податкового кодексу України обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Таким чином, враховуючи, що при оскарженні рішень про коригування митної вартості товарів, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, який сплачено при оформленні імпортованого на митну територію України товару та донараховані податкові зобов'язання з податку на додану вартість на суму різниці між контрактною ціною та митною вартістю скоригованою митним органом, строк позовної давності на повернення надмірно сплаченого податку на додану вартість і, як наслідок, повернення сум грошового зобов'язання зупиняється на період оскарження рішень контролюючого органу.

Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що враховуючи набрання законної сили постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2013 року у справі № 2а/0470/15258/12 25 листопада 2014 року, строк на повернення надмірно сплаченого податку на додану вартість та податкових зобов'язань розпочався з 25 листопада 2014 року та не пропущений.

Щодо неправомірності відображення позивачем сум коригування податкового кредиту, що здійснюється на підставі аркушів коригування, у рядку 12 «Коригування податкового кредиту» уточнюючих декларацій з податку на додану вартість за березень та квітень 2016 року, в той час як вони повинні бути віднесені до рядка 11.1 «Ввезені на митну територію України товари, необоротні активи та отримані від нерезидента на митній території України послуги за основною ставкою», суди попередніх інстанцій зазначили, що позивач в березні та квітні 2016 року не ввозив на митну територію України товари, а здійснив коригування податкового кредиту на підставі отриманих від Дніпропетровської митниці ДФС аркушів коригування до митних декларацій.

При цьому суди встановили, що віднесення до рядка 11.1 «Ввезені на митну територію України товари, необоротні активи та отримані від нерезидента на митній території України послуги за основною ставкою» суми коригування податкового кредиту на суму податку на додану вартість з позначкою «-» технічно не можливо.

За таких обставин, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що податковий орган не виконав обов'язку, покладеного на нього частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, та не довів правомірності свого рішення, враховуючи, що він заперечував проти адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що фактично доводи зазначені в апеляційній скарзі є доводами відповідача викладеними в письмових запереченнях проти позову та яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскарженому рішенні. Крім того, відповідачем в апеляційній скарзі не зазначається які саме на його думку норми матеріального права застосовано судом не вірно, а норми процесуального права порушено та які істотні обставини необґрунтовано не враховано судом першої інстанції.

Не зважаючи на це, податковий орган подав касаційну скаргу, доводи якої дослівно повторюють доводи апеляційної скарги та заперечення на позов, яким надали оцінку суди першої та апеляційної інстанцій

Відповідач касаційною скаргою просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів, що знаходиться за межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого, касаційна скарга залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 1 червня 2017 року у справі № 804/4350/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер