Справа № 160/2018/19
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2019 року Справа № 160/2018/19
01.03.2019 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, щомісячного пенсійного забезпечення без обмежень граничного розміру пенсій починаючи з 01.03.2016.
06.03.2019 ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Захарчук-Борисенко Н.В. було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадження).
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 з 22.10.2003 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, та отримує пенсію за вислугу років (льотний екіпаж), обчислену згідно Законів України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування». Пенсію за вислугу років позивачу вперше було призначено в 2003 році відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» як член льотного екіпажу (пілоту). В 2007 році, після закінчення роботи позивача в авіакомпанії «Міжнародні авіалінії України», ОСОБА_1 було перераховано розмір пенсії, яка з того часу стала двоскладовою. Надалі перерахунок здійснювався щороку в березні місяці відповідно до Постанови КМУ № 713 від 09.08.2005 в залежності від підвищення середньої заробітної плати в галузі економіки в країні.
31.01.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявами вих.01/19 та вих.02/19, де просив надати інформацію про повний розмір його пенсії та всі її перерахування, починаючи з лютого 2016 по теперішній час, про всі розпорядження та інші правові акти, згідно з якими в вищезазначений період часу пенсійні виплати позивача було обмежено десятьма прожитковими мінімумами чи іншим, а також просив зробити перерахунок і надалі виплачувати йому повний розмір щомісячних виплат згідно законодавства України без обмеження десятьма прожитковими мінімумами.
Не погоджуючись із діями відповідача та вважаючи подальші обмеження сумою десятикратного прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 неправомірними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-?I від 08.07.2011 року передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Крім того, пунктом другим розділом II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 III від 24.12.2015 року визначено, що дія положень даного Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01 січня 2016 року.
Таким чином, враховуючи те, що пенсія ОСОБА_1 була призначена у 2003 році на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу» від 21.07.1992 року № 418, а в 2016, 2017 та 2018 роках відповідачем було проведено тільки чергові перерахунки, застосування відповідачем обмеження граничного розміру пенсії позивача на підставі ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-II від 24.12.2015 року є протиправними.
Згідно з ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсій. В той же час, суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до частини третьої статті 22, статті 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмеженні, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк. Таку правову позицію Конституційний Суд України висловив у рішенні від 20.03.2002 року №5-рп/2002(права щодо пільг, компенсацій і гарантій, пункт 6 мотивувальної частини).
Щодо вимоги позивача про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо застосування обмежень граничного розміру саме подальших обмеженнях неправомірними, то суд вважає її передчасною, оскільки не може визнавати дії відповідача неправомірними на майбутнє.
Щодо посилань відповідача на те, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, передбачений ст.122 КАС України для подачі адміністративного позову суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 в січні 2019 року дізнався, що розмір його щомісячних пенсійних виплат було обмежено десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб та 31.01.2019 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області направив заяви вих. 01/19 та вих.02/19, де просив надати інформацію щодо даних обмежень пенсійних виплат. 18.02.2019 позивач отримав від відповідача відповіді 1903/с-07 та 1904/с-07 від 14.02.2019 на свої звернення. Тобто, матеріалами справи підтверджено, що позивач дізнався про своє порушене право 31.01.2019, тому суд вказані доводи відповідача про пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду вважає необґрунтованими та не приймає їх до уваги.
З системного аналізу вказаних норм права та матеріалів справи суд дійшов висновку про достатність підстав для задоволення позовної заяви частково.
Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до вимог статті 139 КАС України, суд стягує з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 768,40 грн. відповідно до квитанції від 28.02.2019.
Керуючись статтями 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, щомісячного пенсійного забезпечення без обмежень граничного розміру пенсій починаючи з 01.03.2016.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 768,40 грн. відповідно до квитанції від 28.02.2019 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко