Справа № 226/79/17
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 квітня 2019 року

Київ

справа №226/79/17

адміністративне провадження №К/9901/20438/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради на постанову Димитровського міського суду Донецької області в складі судді Петуніна І.В. від 12.04.2017 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Чебанова О.О., Сіваченка І.В., Шишова О.О. від 13.06.2017 у справі №226/79/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

В січні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради (далі - УСЗН Мирноградської міськради) у призначенні допомоги при народженні дитини - ОСОБА_3; зобов'язати відповідача призначити та виплатити йому допомогу при народженні дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за заявою від 13.09.2016.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що законних підстав для відмови у виплаті соціальної допомоги при народженні дитини відповідач не мав, оскільки відсутність заявника за місцем фактичного проживання не може бути підставою для відмови в отриманні соціальної допомоги, на яку особа має право в силу закону.

Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 12 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року, позов задоволено.

Визнано протиправними дії УСЗН Мирноградської міськради щодо відмови у призначенні і виплаті позивачу допомоги при народженні дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано неправомірним і скасовано рішення відповідача від 07.10.2016 про відмову ОСОБА_2 у призначенні допомоги при народженні дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зобов'язано УСЗН Мирноградської міськради призначити та здійснити виплату позивачу допомоги при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за його заявою від 13.09.2016.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до положень Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 (далі - Порядок № 365), комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати. А тому суди не врахували, що позивачу обґрунтовано відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини, оскільки позивач не проживає за адресою, яка зазначена ним у заяві про призначення допомоги.

Заперечення та відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за вищевказаною скаргою.

Справу передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьку у позивача, в шлюбі з ОСОБА_4, народилась донька ОСОБА_3.

З 13.09.2016 позивач та його донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи в УСЗН Мирноградської міськради, що підтверджено довідками № та № від 13.09.2016. Відповідно до вищезазначених довідок фактичне місце проживання/перебування позивача та його доньки: АДРЕСА_1.

13.09.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Мирноградської міської ради від 05.10.2016 року № 14, на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї позивача за адресою: АДРЕСА_1, вирішено відмовити у призначенні соціальних виплат ОСОБА_5, оскільки він за даною адресою фактично не мешкає, що підтверджує також власник.

07.10.2016 відповідач з урахуванням вищезазначеного висновку комісії та на підставі п. 13 Порядку № 365 відмовив позивачу в призначенні допомоги при народженні дитини у зв'язку з тим, що він не мешкає за місцем фактичного проживання, про що позивача сповіщено повідомленням від 07.10.2016 року № 08/4402.

Не погодившись з відмовою у призначенні допомоги при народженні дитини, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач не мав законних підстав для прийняття рішення про відмову позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини.

Дослідивши спірні правовідносини, суд касаційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі - Закон №2402-III) з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім'ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі - Закон №2811-XII) та іншими законами України.

Статтею 3 Закону № 2811-XII визначені види державної допомоги сім'ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини.

Відповідно до ст. 10 Закону № 2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Згідно з ст. 11 Закону № 2811-XII допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.

Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції позивач, який є громадянином України та має зареєстроване місце проживання на території України, та в якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька, протягом дванадцяти місяців з дня народження дитини звернувся до відповідача за місцем реєстрації як внутрішньо переміщена особа із заявою про призначення допомоги при народженні дитини.

Отже, обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій, що позивач повною мірою виконала вимоги, встановлені законодавством для ініціювання розгляду питання про призначення допомоги. Жодних повідомлень про невідповідність або неповноту поданого пакету документів відповідачем позивачеві не спрямовувалось.

Єдиною підставою для відмови в призначенні позивачу допомоги при народженні дитини стала відсутність позивача за адресою, зареєстрованою як фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що зазначена обставина не позбавляє позивача та його дитину права на отримання допомоги, з огляду на таке.

Так, відповідно до п. 13 Порядку № 365 комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

В той же час, як вірно зазначили суди попередніх інстанцій, підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» не містить такої підстави для відмови у призначені допомоги, як відсутність особи за фактичним місцем проживання/перебування.

Також відповідачем не надано відомостей, що позивач отримав таку допомогу в іншому органі соціального захисту населення на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Варто зазначити, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

В даному випадку відмова відповідача, в першу чергу, призводить до порушення інтересів дитини.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 226/318/17.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради залишити без задоволення, а постанову Димитровського міського суду Донецької області від 12 квітня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року - без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

Судді Верховного Суду