Справа № 640/18155/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Парінова А.Б.

за участю секретаря Антоненко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства екології та природних ресурсів України

на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2019 року

у справі № 640/18155/18

за позовом Міністерства екології та природних ресурсів України

до відповідача Державної регуляторної служби України,

третя особа: Приватне підприємство "Дон-Бас"

про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2018 року Міністерство екології та природних ресурсів України звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної регуляторної служби України, за участю третьої особи Приватне підприємство "Дон-Бас", в яком просило суд скасувати розпорядження відповідача від 03 серпня 2018 року про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування , видане за результатом розгляду скарги третьої особи від 20 березня 2018 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2019 року задоволено клопотання відповідача та закрито провадження у справі за позовом Міністерства екології та природних ресурсів України до Державної регуляторної служби України, третя особа - Приватне підприємство "Дон-Бас", про скасування рішення, на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погодившись з зазначеними судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2019 року. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування спірної ухвали суду.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом без підстав зроблено висновки щодо неможливості розгляду спору в порядку адміністративного судочинства.

Представником відповідача надано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу та письмові пояснення.

Представником третьої особи надано письмові пояснення з приводу поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні представником позивача доводи апеляційної скарги підтримано. Просив скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2019 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представниками відповідача та третьої особи, в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечено, просили ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2019 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, дійшов висновку, що даний позов не може бути розглянуто у порядку адміністративного судочинства, оскільки, розпорядження Державної регуляторної служби України №72 від 03 серпня 2018 року є актом індивідуальної дії, який породжує обов'язок позивача усунути порушення законодавства у сфері ліцензування та не підлягає оскарженню цим суб'єктом владних повноважень. Також, суд першої інстанції дійшов до висновку, що звернення до суду з даним позовом є способом реалізації компетенції суб'єкта владних повноважень, а не за захистом своїх порушених прав чи інтересів.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, доводам апеляційної скарги, виходячи з наявних у справі матеріалів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до пунктів 1,2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З аналізу наведених норм вбачається, що обов'язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб'єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів", "…для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань".

Приписами частини першої статі 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається із змісту заявленого позову, предметом оскарження є прийняте 03 серпня 2018 року Державною регуляторною службою України розпорядження, яким зобов'язано Міністерство екології та природних ресурсів України усунути порушення вимог частини третьої статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року « 877-V та пункту 8 частини 2 статті 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року № 22-VIIІ, скасувавши наказ від 03.03.2018 року № 7 «Про анулювання ліцензій» в частині анулювання ліцензії приватного підприємства «ДОН-БАС» від 20.04.2017 року № 168 на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами (збирання, зберігання небезпечних відходів).

Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що відповідач є суб'єктом владних повноважень, в розумінні пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, а оскаржуване розпорядження є актом індивідуальної дії який породжує для позивача певні обов'язки.

Колегія суддів приходить до переконання, що даний спір підпадає під ознаки публічно-правового, та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, в підтвердження того, що даний спір підлягає розгляду саме за правилами адміністративного судочинства свідчать постанови Верховного Суді від 28 лютого 2019 року у справі № 826/6225/17, від 27 березня 2019 року у справі № 826/15456/17, від 28 березня 2018 року у справі № 826/14305/17 та інші, де Верховним Судом, у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянуто аналогічні спори по суті.

За змістом частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на викладені обставини, допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, та є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нової ухвали про направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись статтями 34, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства екології та природних ресурсів України - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2019 року - скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови буде складено потягом п'яти днів з моменту його проголошення

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: А.Б. Парінов

І.О. Лічевецький