Справа № 360/171/19
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року справа №360/171/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., Геращенка І.В., за участю секретаря судового засідання - Токаревої А.Г., представника позивача - Сімірні С.В.,адвоката - Малихіної В.В., діючої за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Луганськ-Авто» на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 360/171/19 (головуючий суддя І інстанції Чиркін С.М.), складена в повному обсязі 25 лютого 2019 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом Приватного акціонерного товариства «Луганськ-Авто» до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області про визнання протиправними та скасування рішень від 06 березня 2018 року № 927/08-1 та від 12 квітня 2018 року № 6/1531/08-1, -

В С Т А Н О В И В :

09 січня 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Луганськ - Авто» до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати рішення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області № 927/08-1 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 06 березня 2018 року на суму 28571,48 грн. та рішення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області № 6/1531/08-1 про застосування фінансових санкцій за несвоєчасне повернення або повернення не в повному обсязі коштів Фонду соціального страхування України від 12 квітня 2018 на суму 10 200,07 грн. (а.с. 5-12).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду 20 лютого 2019 року у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Луганськ-Авто" про поновлення строку звернення до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання протиправними та скасування рішень від 06 березня 2018 року № 927/08-1 та від 12 квітня 2018 року № 6/1531/-8-1 відмовлено. Позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Луганськ-Авто" до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання протиправними та скасування рішень від 06 березня 2018 року № 927/08-1 та від 12 квітня 2018 року № 6/1531/08-1 залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду (а.с. 226-227).

Не погодившись із вищевказаною ухвалою, Приватне акціонерне товариство "Луганськ-Авто" подало апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати ухвалу суду першої інстанції, поновити пропущений строк звернення до суду.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, зазначив, що строк звернення до суду у даному випадку має обчислюватись на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто з моменту отримання результатів розгляду скарги на спірне рішення при досудовому порядку вирішення спорів.

Зазначив, що Інструкцією про порядок проведення перевірок страхувальників по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, прийняття рішень за їх результатами та процедуру оскарження,- передбачено право на оскарження спірного рішення шляхом подання на нього скарги до суб'єкта владних повноважень.

Відтак, очікування відповіді на таку скаргу є поважними причинами пропуску строку на подання позовної заяви, оскільки є альтернативним способом захисту своїх прав а не є визначеним досудовим порядком вирішення спору.

Крім того, апелянтом зазначено, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги посилання на скорочення кількості працівників, яке відбулось не з вини товариства. Наполягав на невірне застування судом першої інстанції норм матеріального права, ігнорування судової практики стосовно альтернативного способу захисту, положень Інструкції та Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (а.с. 233-237).

Представники позивача в судовому засіданні надали пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просили її задовольнити та скасувати спірну ухвалу суду першої інстанції.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Луганського окружного адміністративного суду 20 лютого 2019 року у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Луганськ-Авто" про поновлення строку звернення до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання протиправними та скасування рішень від 06 березня 2018 року № 927/08-1 та від 12 квітня 2018 року № 6/1531/-8-1 відмовлено. Позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Луганськ-Авто" до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання протиправними та скасування рішень від 06 березня 2018 року № 927/08-1 та від 12 квітня 2018 року № 6/1531/08-1 залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду (а.с. 226-227).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов'язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Згідно з ч. 1,3,4 ст. 17 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV) спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку.

Спори щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань вирішуються в судовому порядку. За бажанням заінтересована особа може звернутися з питань вирішення спору до спеціальної комісії Фонду. До складу цієї комісії на громадських і паритетних засадах входять представники держави, застрахованих осіб і страхувальників.

Такі самі комісії на тих самих засадах створюються при робочих органах Фонду із залученням представників місцевих органів виконавчої влади, застрахованих осіб і страхувальників.

Положення про діяльність цих комісій затверджується правлінням Фонду.

Рішення комісії при робочому органі виконавчої дирекції Фонду може бути оскаржено до комісії, створеної при виконавчій дирекції цього Фонду, а рішення останньої - до його правління.

З аналізу вищевказаних норм права слідує, що Законом № 1105-XIV не передбачена обов'язковість досудового вирішення спорів щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів, передбачених цим Законом. Оскарження в досудовому порядку передбачено лише щодо рішень комісії при робочому органі виконавчої дирекції Фонду.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює посилання позивача на положення Інструкції про порядок проведення перевірок страхувальників по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, прийняття рішень за їх результатами та процедуру оскарження та альтернативні способи захисту права, оскільки, в ієрархії нормативно правових актів Закон має вищу юридичну силу ніж Інструкція, відтак, саме положення Закону № 1105-XIV є спеціальними до спірних правовідносин.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, спірні рішення відповідача позивач отримав: рішення від 06 березня 2018 року № 927/08-1 - 19 березня 2018 року, рішення від 12 квітня 2018 року № 6/1531/08-1 - 17 квітня 2018 року.

Зазначені рішення були оскаржені та 11 липня 2018 Комісією при управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області з питань вирішення спорів було відмовлено у задоволені скарг, рішення зазначеної комісії позивачем не оскаржується в даній справі (а.с 69).

При цьому, справа № 360/171/19 є повторним зверненням позивача із позовом до суду, перший раз із тотожними вимогами позивач звернувся 06 грудня 2018 року (а.с. 215-218).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року по справі № 360/4079/18 позовна заява про оскарження рішень від 06 березня 2018 року №927/08-1 та від 12 квітня 2018 року № 6/1531/-8-1 повернута позивачу у зв'язку із пропуском строку звернення до суду. Зазначена ухвала не була оскаржена та набрала законної сили (а.с. 221-222).

Суд апеляційної інстанції критично оцінює твердження позивача, що шестимісячний строк звернення до суду необхідно відраховувати від дати завершення процедури досудового оскарження, оскільки ч. 4 ст. 122 КАС України чітко визначений тримісячний строк на оскарження, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення таких строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного суду України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Разом з тим, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30 серпня 2006 року (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності".

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Висновки суду збігаються з аналогічною позицією Верховного суду в ухвалі від 13.03.2018 року по справі за № 800/474/17.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що рішення відповідача про відмову у задоволені скарг на спірні рішення позивач отримав 16 липня 2018 року за таких обставин як шестимісячний , так саме тримісячний строк оскарження збіг 17 жовтня 2018 року.

З даним позовом позивач звернувся до суду 09 січня 2019 року, тобто з пропуском строку на подання позовної заяви, відтак, ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду є правомірною.

Суд апеляційної вважає безпідставним посилання позивача на ту обставину, що на підприємстві відбулося скорочення робочих місць, не передбачено штатну одиницю юрисконсульта, та генеральний директор не знає особливостей законодавства щодо строків звернення до суду, оскільки саме по собі попередні подання позовів, заяв, скарг та апеляційної скарги свідчить про певну наявність можливостей та обізнаність про порядок їх оскарження.

Крім того, суду не надано доказів неспроможності найняти адвоката для надання консультації по спірним питанням.

Посилання апелянта на Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» суд вважає безпідставним, оскільки він не регулює спірні правовідносини.

Згідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та прийнято ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 310, 316, 325, 328, 329, 379 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Луганськ-Авто» - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 360/171/19 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені у судовому засіданні 10 квітня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей Г.М. Міронова

І.В. Геращенко