Справа № 440/3634/18
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 р. Справа № 440/3634/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Спаскіна О.А.

суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 10.12.18 року по справі № 440/3634/18

за позовом ОСОБА_3

до Ліквідаційної комісії Лубенського міського відділу (з обслуговування м.Лубни та Лубенського району) УМВС України в Полтавській області

третя особа Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2018року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Ліквідаційної комісії Лубенського міського відділу (з обслуговування м.Лубни та Лубенського району) УМВС України в Полтавській області третя особа Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що з урахуванням положень п.3.19 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ У країни від 27.12.2002 № 1346, розслідуванню підлягає нещасний випадок незалежно від дати події, а підставою організації розслідування нещасного випадку є одержання керівником повідомлення про нещасний випадок від працівника, який його виявив, або самого потерпілого. При цьому керівник підрозділу, одержавши таке повідомлення, повинен наказом або розпорядженням організувати його розслідування. Також, судом не взято до уваги пояснення позивача та пояснення свідків, які під час проведення службового розслідування та повторного службового розслідування чітко вказали, що акустичну травму позивач отримав саме під час учбово тренувальних стрільб, також вищевказані свідки вказали, що ОСОБА_4 прямо зі стрільбища відвіз позивача до лікувальної установи на службовому мотоциклі і в цей же день було госпіталізовано позивача.

Відповідач надіслав відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого проти задоволення апеляційної скарги заперечує в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримали, просили суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Неявка відповідача в судове засідання не є перешкодою розгляду та вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується судом апеляційної інстанції, що 18.07.1996 близько 10:30 год, перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого ВКР Лубенського МРВ УМВС України в Полтавській області, під час проведення учбово-тренувальних стрільб з табельної вогнепальної зброї отримав акустичну травму. Після отримання зазначеної травми його було доставлено до лікувального закладу, де він з 18.07.1996 по 02.08.1998 знаходився на стаціонарному лікуванні у ЛОР відділенні Лубенської ЦРЛ.

Позивач навесні 2017 року звернувся до ліквідаційної комісії із заявою про проведення службового розслідування нещасного випадку, що стався з ним 18.07.1996, але отримав відмову, яку в подальшому оскаржив до суду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 у справі №816/633/17, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017, адміністративний позов ОСОБА_3 до ліквідаційної комісії Лубенського МВ про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково. Судом визнано протиправною та скасувано відмову ліквідаційної комісії Лубенського МВ у створенні комісії з розслідування нещасного випадку за фактом травмування ОСОБА_3, викладену у листі від 24.03.2017 № 3322/115/117/01-2017, зобов'язавши відповідача провести розслідування нещасного випадку, що стався 18.07.1996 з ОСОБА_3 та оформити його результати з урахуванням вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №1346 від 27.12.2002 з урахуванням висновків суду по даній справі. В інший частині позовних вимог відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 заступник голови ліквідаційної комісії Лубенського МВ видав наказ від 09.08.2017 №31 "Про створення комісії щодо розслідування нещасного випадку, який стався 18.07.1996 з гр. ОСОБА_3І.".

За результатами проведеного розслідування нещасного випадку комісія прийшла до висновку, що відповідно до п. 3.11 наказу МВС України від 27.12.2002 №1346 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України" нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків.

07.02.2018 складено акт за формою Н-5* розслідування нещасного випадку та акт №13 за формою НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру, які позивач отримав 08.02.2018.

Не погоджуючись з вказаними актами позивач оскаржив їх до Полтавського окружного адміністративного суду.

05.04.2018 року рішенням суду адміністративний позов ОСОБА_3 до ліквідаційної комісії Лубенського МВ (з обслуговування м. Лубни та Лубенського району) УМВС України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5* та акт №13 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ*, складені Ліквідаційною комісією Лубенського міського відділу (з обслуговування м. Лубни та Лубенського району) УМВС України в Полтавській області 07.02.2018 за фактом травмування колишнього працівника міліції ОСОБА_3. Зобов'язано Ліквідаційну комісію Лубенського міського відділу (з обслуговування м. Лубни та Лубенського району) УМВС України в Полтавській області повторно провести розслідування нещасного випадку, що стався із старшим оперуповноваженим ВКР Лубенського МРВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_3 18.07.1996 та оформити його результати з урахуванням висновків суду у даній справі за формою відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2018 головою ліквідаційної комісії Лубенського МВ видано наказ від 15.08.2018 №16 "Про створення комісії щодо розслідування нещасного випадку, який стався 18.07.1996 з гр. ОСОБА_3І.".

За результатами проведеного розслідування нещасного випадку комісія прийшла до висновку, що відповідно до п. 3.11 наказу МВС України від 27.12.2002 №1346 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України" нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків.

01.10.2018 складено акт за формою Н-5* розслідування нещасного випадку та акт №17 за формою НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру.

З висновками комісії з розслідування нещасного випадку та складеними за результатами розслідування актами за формою Н-5* та НТ*, позивач не погодився та оскаржив їх до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що звернення позивача із заявою про проведення службового розслідування до ліквідаційної комісії Лубенського МВ УМВС України в Полтавській області відбулося лише 17.03.2017, тобто майже через 21 рік після події та через майже 16 років після звільнення зі служби, ставить під сумнів факт отримання ним травми під час виконання службових обов'язків. Таким чином, судом зроблено висновок, що повторне службове розслідування проведено з урахуванням рішення суду від 05.04.2018 у справі №816/703/18 та відповідачем правомірно зроблено висновок про те, що нещасний випадок стався з ОСОБА_3 в період проходження служби, однак не пов'язаний з виконанням службових обов'язків, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

З метою врегулювання питань, повязаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України розроблено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ від 27.12.2002 № 1346 (далі Порядок №1346).

Відповідно до п. 2.1. Порядку №1346 розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоровя, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі (далі - нещасні випадки).

Згідно з п. 2.2. Порядку № 1346 за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обовязків.

Відповідно до п. 2.4. Порядку № 1346 якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не повязаний з виконанням службових обовязків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (додаток 2).

Пункт 3.1. Порядку № 1346 визначає, що про кожний нещасний випадок (у тому числі поранення) працівник, який його виявив, або сам потерпілий повинні негайно повідомити безпосереднього керівника робіт чи іншу посадову особу підрозділу і вжити заходів до надання необхідної допомоги.

Згідно з п. 3.2. Порядку №1346 керівник (посадова особа), у свою чергу, зобовязаний: терміново організувати надання медичної допомоги потерпілому, а в разі потреби доставити його до лікувально-профілактичного закладу; повідомити про те, що сталося, керівника підрозділу, службу охорони праці УМЗ, ВМЗ ГУМВС, УМВС. Якщо потерпілий є працівником іншого підрозділу, повідомити керівника цього підрозділу, у разі нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався внаслідок пожежі, - місцеві органи державної пожежної охорони, а при гострому професійному захворюванні (отруєнні) - відповідну санітарну епідеміологічну станцію (далі - СЕС) системи МВС України; зберегти до прибуття комісії з розслідування обстановку в тому стані, у якому вона була на момент події (якщо це не загрожує життю і здоровю інших працівників), а також ужити заходів до недопущення подібних випадків.

Якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався з працівником підрозділу прямого підпорядкування МВС України, розташованого в межах Автономної Республіки Крим, області, м.Севастополя, керівник зобовязаний повідомити про це відповідну службу охорони праці УМЗ, ВМЗ ГУМВС, УМВС (п. 3.3. Порядку № 1346).

Відповідно до п. 3.4. Порядку № 1346 лікувально-профілактичний заклад системи МВС про кожне звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок (у тому числі поранення) повинен протягом доби повідомити керівника підрозділу, де працює потерпілий, а в разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння) - відповідну СЕС системи МВС, терміново надсилаючи відповідне повідомлення про кожного потерпілого за встановленою формою (додаток 3).

Керівник підрозділу, одержавши повідомлення про нещасний випадок (у тому числі поранення), крім випадків зі смертельним наслідком та групових випадків травматизму, наказом або розпорядженням організовує його розслідування комісією не менше ніж три особи, до складу якої включаються: керівник (спеціаліст) служби охорони праці підрозділу (голова комісії), керівник (безпосередній або прямий начальник) структурного підрозділу, де працює потерпілий, інші посадові особи, а в разі гострих професійних захворювань (отруєнь) - також спеціаліст СЕС (п. 3.5. Порядку № 1346).

Згідно з п. 3.8. Порядку № 1346 комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобовязана протягом трьох діб після утворення комісії: обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; зясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обовязків (не повязаний з виконанням службових обовязків); скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у пяти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію.

На підставі п. 3.12. Порядку № 1346 до першого примірника акта розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* долучаються: акт за формою Н-1* (НТ*), пояснення свідків, потерпілого, витяги з нормативних документів, схеми, фотографії та інші документи, що характеризують місце події (робоче місце), стан технічних засобів (транспорту, устаткування, апаратури тощо), діагноз травми, медичний висновок щодо втрати здоровя потерпілим у результаті нещасного випадку (у тому числі поранення), а в разі необхідності - також висновок щодо наявності в його організмі алкоголю, отруйних чи наркотичних речовин.

Згідно з п. 3.14. Порядку № 1346 керівник підрозділу повинен розглянути і затвердити акти за формою Н-1* (НТ*) протягом доби після закінчення розслідування, а щодо випадків, які сталися за межами підрозділу, - протягом доби після одержання необхідних матеріалів.

Пунктом 3.19. Порядку № 1346 передбачено, що нещасний випадок (у тому числі поранення), про який безпосереднього керівника потерпілого чи керівника підрозділу своєчасно не повідомили, або якщо втрата працездатності від нещасного випадку настала не одразу, незалежно від терміну, коли він стався, розслідується згідно з цим Порядком протягом місяця після одержання заяви потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси. Питання про складання акта за формою Н-1* (НТ*) вирішується комісією з розслідування, а в разі незгоди потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси, з рішенням комісії - в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.9. Порядку № 1346 комісія з розслідування визнає, що нещасний випадок трапився при виконанні службових обовязків, якщо він стався в період проходження служби під час, зокрема: перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - роботи) протягом робочого часу або, за дорученням керівника, в неробочий час; провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий.

Згідно з п. 3.11. Порядку № 1346 комісія з розслідування визнає, що нещасний випадок трапився при виконанні службових обовязків, повязаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, у боротьбі зі злочинністю, якщо він трапився в період проходження служби, зокрема: унаслідок безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обовязків, з метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо).

Комісія визнає, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і не повязаний з виконанням службових обовязків, якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався: за обставин, не повязаних з виконанням службових обовязків, зазначених у пунктах 3.9, 3.10, 3.11; унаслідок отруєння алкоголем, наркотичними або іншими отруйними речовинами, а також унаслідок їх дії (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо) за наявності медичного висновку, якщо це не викликано застосуванням цих речовин із службовою метою або порушення вимог безпеки щодо їх зберігання і транспортування або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного чи наркотичного спяніння, був відсторонений від служби (роботи) згідно з установленим порядком; під час скоєння злочинів або інших правопорушень, якщо ці дії підтверджені рішенням суду; у разі природної смерті або самогубства, за винятком випадків, зазначених у пункті 3.10 цього Порядку, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та органів прокуратури; унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

З аналізу викладеного вбачається, що результати розслідування нещасного випадку оформлюються актом розслідування нещасного випадку за формою Н-5*, а також актом за формою Н-1* або актом за формою НТ*, в залежності від того, чи визнано нещасний випадок таким, який стався з працівником в період проходження служби при виконанні службових обов'язків (акт за формою Н-1*) чи визнано, що нещасний випадок не пов'язаний з виконанням службових обов'язків (акт за формою НТ*).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, що в акті від 01.10.2018 за формою Н-5* комісією сформульований висновок про те, що у звязку з відсутністю підтверджуючої документації нещасний випадок хоч і трапився в період проходження служби, проте не пов'язаний з виконанням службових обов'язків.

З огляду на приписи даної норми суд приймає до уваги обставини, встановлені судом у справі №816/703/18 за позовом ОСОБА_3 до ліквідаційної комісії Лубенського МВ про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії.

Як вбачається з рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2018 у справі №816/703/18, розслідування нещасного випадку проводилося без повного зясування обставин отримання травми та обставин проходження лікування позивачем, а саме: незважаючи на встановлені судом обставини перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні будь-якого висновку з цього приводу за наслідками службового розслідування зроблено не було; в пункті 12 Акту №13 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ* від 07.02.2018 у графі "Перебування потерпілого в стані алкогольного чи наркотичного спяніння" вказано "комісією під час розслідування не встановлено факту освідування потерпілого на стан спяніння 18.07.1996, у звязку з відсутністю підтверджуючої документації", що не відповідає дійсності, оскільки в ході розслідування нещасного випадку позивач вказував, що його освідування проводилося шляхом забору крові, що підтверджується епікризом з історії хвороби та довідкою Лубенської КЦМЛ від 08.02.2018 вих№01-10/418, згідно з якою 18.07.1996 був здійснений забір крові на визначення етилового спирту. 19.07.1996 кров обстежена, етилового спирту в крові не виявлено.

Також, що під час проведення повторного розслідування нещасного випадку відповідачем враховано вказані висновку суду, а саме: в пункті 11 акту 17 від 01.10.2018 наслідки нещасного випадку вказано: акустична травма, лівосторонній кохлеарний неврит, гострий кохмарний неврит внаслідок акустичної травми отриманої 18.07.1996, а у пункті 12 перебування потерпілого в стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння вказано: тверезий згідно довідки Лубенської КЦМЛ від 08.02.2018 №01-10/418 та епікризу Лубенської КЦМЛ від 27.02.2017 №6882/1064.

Зі змісту інформації, отриманої від Комунальної Лубенської ЦМЛ комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що ОСОБА_3 в період з 18.07.1996 по 02.08.1996 звертався до Лубенської КЦМЛ. За період перебування на лікування видавався лікарняний лист №029923, який на цей час знищено у зв'язку із закінченням трьох річного строку зберігання. При цьому діагноз з яким позивач звертався до Лубенської КЦМЛ встановити не вдалося. Крім того, в повідомленні Лубенської КЦМЛ зазначено, що ОСОБА_3 також звертався до поліклінічного відділення Лубенської КЦМЛ 31.07.1996 до лікаря-ЛОР та лікаря-невропатолога, з діагнозом гострий лівобічний кохмарний неврит внаслідок акустичної травми отриманої 18.07.1996. Лікарняний лист не видавався.

Таким чином із відсутністю підтверджуючої документації комісією не встановлено факт проходження позивачем судово-медичної експертизи, яка б могла підтвердити чи спростувати наявність отриманих тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_3 під час проведення учбово-тренувальних стрільб.

Доводи відповідача, в яких відповідач ставить під сумнів пояснення надані в ході службового розслідування самим ОСОБА_3 та свідками події ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з огляду на їх ідентичність, оскільки з дня нещасного випадку вже минув 21 рік, колегія суддів вважає безпідставними та не підкріпленими будь-якими доказами на спростування показань позивача чи свідків події.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами відповідача та висновком комісії з розслідування нещасного випадку про те, що пояснення ОСОБА_3 та свідків події ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не в повній мірі підтверджуються наявною документацією, отриманою під час розслідування нещасного випадку, у зв'язку із спливом значного часу та знищенням більшої частини документів, які могли б підтвердити або спростувати вказані пояснення, а тому немає можливості встановити усі обставини події, умови та причини отримання позивачем травми.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв'язку з неповідомленням позивачем в липні 1996 року свого керівництва про можливу надзвичайну подію, яка могла статися 18.07.1996, не проведенням відповідного службового розслідування у той час позбавляє можливості зараз встановити обставини отримання травми: чи то стався нещасний випадок, чи позивачем порушено правила поводження зі зброєю.

Також, колегія суддів зазначає, що складання актів за формою Н-5* та Н-1*, за висновком яких нещасний випадок трапився в період проходження служби і при виконанні службових обов»язків, є дискреційним повноваженням суб'єкту владних повноважень, та суд не може підміняти орган, рішення якого оскаржується, зобов'язуючи його приймати замість рішення, яке визнається протиправним інше рішення, яке б відповідало закону та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції конкретного органу державної влади або установи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у спірному випадку відповідач діяв на підставі та у спосіб, передбачений Законом.

Відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відтак, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Так, як визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об'єктивного дослідження справи, однак не зобов'язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається. Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Розглянувши доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року по справі № 440/3634/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_9
Судді ОСОБА_10 ОСОБА_11
Постанова складена в повному обсязі 18.04.19р.