Справа № 825/789/18
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/789/18 Суддя першої інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Коротких А.Ю. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року, яке проголошене о 11 год. 22 хв., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації Чернігівської районної державної адміністрації Ананка Костянтина Вікторовича, за участю третіх осіб - органу опіки та піклування Деснянської районної у місті Чернігові ради та Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», про визнання дій протиправними та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації Чернігівської районної державної адміністрації Ананка К.В. про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37897473 від 02 листопада 2017 року.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року було закрито провадження у справі з посиланням на те, що вона не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року зазначену ухвалу було скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив вимоги процесуального права. Скаржник вказує на те, що судом було невірно враховано практику Верховного Суду щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

АТ «УКРСОЦБАНК» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Під час судового засідання представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити з підстав, викладених у ній. Додатково представник позивача звернув увагу на те, що питання юрисдикції даного спору вже було вирішене постановою суду від 08 листопада 2018 року.

Інші учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з'явилися. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року - скасувати та закрити провадження у справі виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, однак заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими. При вирішенні питання про юрисдикцію даного спору судом першої інстанції було враховано постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року, якою було скасовано ухвалу суду про закриття провадження у даній справі.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо юрисдикції даного спору, оскільки він не відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, яка оприлюднена після прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

Судом встановлено та сторонами даної справи не заперечується, що між ОСОБА_1 та АТ «УКРСОЦБАНК» був укладений договір кредиту від 25 червня 2007 року № 958/3-42 в розмірі 30000 доларів США. Також між вказаними сторонами був укладений іпотечний договір від 25 червня 2007 року, згідно якого позивач передала у іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом двокімнатну квартиру № 55, яка будується за адресою: м. Чернігів, вул. Курсанта Єськова, 8 А.

На підставі заяви АТ «УКРСОЦБАНК» від 31 жовтня 2017 року державний реєстратор прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації Чернігівської районної державної адміністрації Ананко К.В. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37897473 від 02 листопада 2017 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги про скасування рішення від 02 листопада 2017 року № 37897473 позивач обґрунтувала тим, що відповідач не врахував встановлених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» обмежень щодо можливості примусового стягнення нерухомого житлового майна, а також рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2016 року у справі № 750/11548/15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України у редакції, чинній на час звернення до суду з даним позовом, обов'язковою ознакою справи адміністративної юрисдикції, окрім наявності у складі учасників процесу суб'єкта владних повноважень, також є публічно-правових характер спору, що виник між ними.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України у редакції, чинній на час звернення до суду з даним позовом, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Ознаки публічно-правового спору викладені, зокрема у постанові Великої Палати Верхового Суду від 28 серпня 2018 року у справі № 826/7122/15, відповідно до якої до публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Вирішуючи апеляційну скаргу, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом як власник майнових прав на незакінчену будівництвом двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Наданий час зазначена квартира зареєстрована за АТ «УКРСОЦБАНК» на праві власності як об'єкт нерухомого майна.

Позивач хоч і вказує на вчинення державним реєстратором прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації Чернігівської районної державної адміністрації Ананком К.В. реєстраційної дії з порушенням вимог законів України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та «Про іпотеку», проте даний позов спрямований не на забезпечення дотримання публічно-правового порядку проведення державної реєстрації, а на захист права власності на квартиру, яка внаслідок прийняття оскаржуваного рішення була зареєстрована за іншою особою - АТ «УКРСОЦБАНК».

Також колегія суддів приймає до уваги, що спірні правовідносини пов'язані із виконанням договору кредиту від 25 червня 2007 року № 958/3-42 та іпотечного договору від 25 червня 2007 року з реєстраційним номером № 2801.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 28 серпня 2018 року у справі № 826/7122/15, якщо позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного права позивача, спірні правовідносини пов'язані з невиконанням умов цивільно-правових договорів (кредитного та іпотечного), незважаючи на участь у спорі суб'єкта владних повноважень, спір не є публічно-правовим, а має вирішуватися судами за правилами цивільного процесуального законодавства.

Також колегія суддів приймає до уваги, що Велика Палата Верховного Суду при ухваленні постанови від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 відступила від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 25 квітня 2017 року у справі № 21-3197а16 та Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року в справі № 619/2019/17 про те, що у справах про оскарження рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, якими проведено державну реєстрацію права приватної власності на майно на підставі договорів іпотеки спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень, тому спір є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки зазначена категорія справ відноситься до спорів щодо права на предмет іпотеки, тобто права цивільного, отже має розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб'єктного складу сторін спору.

Також Велика Палата Верховного Суду наголосила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 не вірно визначила суд, до юрисдикції якого належить розгляд і вирішення даного спору.

З огляду на викладене колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року - скасувати та закрити провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 242, 308, 310, 313, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації Чернігівської районної державної адміністрації Ананка Костянтина Вікторовича, за участю третіх осіб - органу опіки та піклування Деснянської районної у місті Чернігові ради та Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», про визнання дій протиправними та скасування рішення - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді А.Ю. Коротких

В.В. Файдюк

Постанова складена у повному обсязі 16 квітня 2019 року.