Справа № 580/1388/17
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 квітня 2019 року

Київ

справа №580/1388/17

адміністративне провадження №К/9901/3312/19

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 25.09.2018 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2018 у справі №580/1388/17 за позовом ОСОБА_2 до Землевпорядника Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Гутник Тетяни Вікторівни про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Верховного Суду від 30.01.2019 касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 25.09.2018 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2018 у справі №580/1388/17 залишено без руху та встановлено скаржнику 10-денний строк для усунення недоліків касаційної скарги, оскільки не було надано документа про сплату судового збору (1280,00 грн.) та не подано заяву про поновлення строку касаційного оскарження і не надано доказів на підтвердження поважності причин його пропуску.

Ухвалу про залишення касаційної скарги без руху ОСОБА_2 отримав 08.02.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Верховного Суду від 04.03.2019 продовжено строк на 10 днів для усунення недоліків касаційної скарги, яку отримано скаржником 13.13.2019.

На адресу суду надійшла заява №199 від 22.03.2019 разом із доказами отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції 26.12.2018, що свідчить про несвоєчасне отримання копії рішення.

При цьому, у своїй заяві №99 від 15.02.2019 скаржник навів підстави звільнення його від сплати судового збору аналогічні за своїм змістом, що були зазначені ним у заяві №31 від 24.01.2019. Вказані підстави не були визнані судом такими, що свідчать про важкий майновий стан скаржника.

Зокрема, скаржник, вираховуючи свій чистий дохід за 2018 рік, виходить із положень підпункту 165.1.14 Податкового кодексу України, згідно якого до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються аліменти, що виплачуються платнику податку згідно з рішенням суду або за добровільним рішенням сторін у сумах, визначених згідно із Сімейним кодексом України, у тому числі аліменти, що виплачуються нерезидентом. Тому, на думку скаржника, відраховані 24000,00 грн. аліментів не можуть входити до нарахованого доходу за 2018 рік у розмірі 31845, 39 грн.

За частиною 1 статті 8 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Частиною 2 встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Вирішення питання звільнення від сплати судового збору пов'язується саме з річним доходом позивача.

При цьому, Податковим кодексом України закріплено поняття доходу з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю (підпункт 14.1.54 Податкового кодексу України).

Документально підтверджений дохід позивача за 2018 рік, згідно наданих ним довідок, складає 25845,39 грн. та згідно його пояснень - 31845,39 грн. Тому ця сума є сумою річного доходу позивача за 2018 рік.

Таким чином, розмір судового збору у розмірі 1280,00 грн. складає менше 5 відсотків від його річного доходу як у сумі 25845,39 грн., так і у сумі 31845,39 грн.

Суд не погоджується з твердженням позивача, що в силу положень підпункту 165.1.14 Податкового кодексу України в його дохід не можуть бути враховані кошти, які відраховані в якості аліментів, оскільки дане положення Кодексу стосується особи, яка отримала аліменти, а не особа, яка їх сплатила.

Також не заслуговують уваги і посилання позивача на рішення Верховного Суду, яким його було звільнено від сплати судового збору, а саме: у справах №818/1528/18; №818/1567/18; №818/1526/18, оскільки судами у вказаних справах ОСОБА_2 було звільнено від сплати судового збору у 2018 році на підставі данних про його дохід за 2017 рік.

Інших підстав звільнення скаржника від сплати судового збору не наведено, документа про сплату судового збору не надано.

Отже, у встановлений строк зазначені в ухвалі недоліки касаційної скарги скаржником не усунено, зокрема, не було надано документа про сплату судового збору.

Згідно з частиною 6 статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом десяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

З урахуванням зазначеного, касаційну скаргу слід повернути скаржнику.

Керуючись статтями 248, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 25.09.2018 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2018 у справі №580/1388/17 за позовом ОСОБА_2 до Землевпорядника Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Гутник Тетяни Вікторівни про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Шарапа