Справа № 804/2290/15
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 квітня 2019 року

Київ

справа №804/2290/15

адміністративне провадження №К/9901/8889/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду в складі судді Ляшка О.Б. від 25.07.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Чередниченка В.Є., Суховарова А.В., Іванова С.М. від 24.11.2016 у справі №804/2290/15 за позовом ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про визнання протиправними дій,

УСТАНОВИВ:

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, в якому просила:

- визнати протиправним дії КЕВ м. Дніпропетровська щодо відмови в передачі в приватну власність квартири, яку позивач займає разом з членами її родини на підставі ордеру НОМЕР_1 від 27 вересня 1994 року та довідки про переоформлення особового рахунку НОМЕР_2 від 26.04.1999 року на території відкритого військового містечка за адресою АДРЕСА_1, визначені в рішенні №199 від 14.01.15 року згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та згідно процедури, передбаченої «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом МЖКГ №396 від 16.12.2009 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення КЕВ м. Дніпропетровська №199 від 14.01.2015 року щодо відмови в передачі в приватну власність квартири, яку ОСОБА_2 займає разом з членами її родини на підставі ордеру НОМЕР_1 від 27 вересня 1994 року та довідки про переоформлення особового рахунку НОМЕР_2 від 26.04.1999 року на території відкритого військового містечка за адресою АДРЕСА_1, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та згідно процедури, передбаченої «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень, гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом МЖКГ №396 від 16.12.2009 року;

- зобов'язати квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська, як орган приватизації, вжити належних та достатніх заходів щодо приватизації квартири, яка використовується позивачем та членами її родини на умовах найму на підставі ордеру НОМЕР_1 від 27 вересня 1994 року та довідки про переоформлення особового рахунку НОМЕР_2 від 26.04.1999 року згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень, гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом МЖКГ №396 від 16.12.2009 року, в відкритому військовому містечку за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача, як органа приватизації, вжити належних та достатніх заходів щодо приватизації квартири, яка використовується позивачем та членами її родини на умовах найму на підставі ордеру НОМЕР_1 від 27 вересня 1994 року та довідки про переоформлення особового рахунку НОМЕР_2 від 26.04.1999 року згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень, гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом МЖКГ №396 від 16.12.2009 року, в відкритому військовому містечку за адресою: АДРЕСА_1, з підстав того, що є рішення суду, яке набрало законної сили про той самий предмет спору і між тими самими сторонами у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії КЕВ м. Дніпропетровська щодо відмови в передачі в приватну власність квартири, яку ОСОБА_2 займає разом з членами її родини на підставі ордеру НОМЕР_1 від 27 вересня 1994 року та довідки про переоформлення особового рахунку НОМЕР_2 від 26.04.1999 року на території відкритого військового містечка за адресою АДРЕСА_1, визначені в рішенні №199 від 14.01.15 року згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та згідно процедури, передбаченої «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом МЖКГ №396 від 16.12.2009 року.

Визнано протиправними та скасовано рішення КЕВ м. Дніпропетровська №199 від 14.01.2015 щодо відмови в передачі в приватну власність квартири, яку ОСОБА_2 займає разом з членами її родини на підставі ордеру НОМЕР_1 від 27 вересня 1994 року та довідки про переоформлення особового рахунку НОМЕР_2 від 26.04.1999 року на території відкритого військового містечка за адресою АДРЕСА_1, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та згідно процедури, передбаченої «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень, гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом МЖКГ №396 від 16.12.2009 року.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що житловий фонд смт. Черкаське відповідно до Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" є військовим майном, а рішення про його відчуження приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України.

Заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 10 листопада 2014 року позивач звернулась до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська з заявою про передачу у приватну власність квартири, що займає позивач разом з членами її сім'ї на умовах найму.

Рішенням Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська №199 від 14.01.2015 позивачу відмовлено в оформленні передачі в приватну власність квартири АДРЕСА_1.

Рішення мотивовано тим, що смт. Черкаське відноситься до закритих військових містечок, які не підпадають під приватизацію житлового фонду, житловий фонд військових містечок селищ Гвардійське, Черкаське у комунальну власність територіальних громад не передано.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з адміністративним позовом за захистом порушених, на її думку, прав та інтересів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відсутнє правове визначення терміну «Закрите військове поселення», обґрунтування відповідачем рішення про відмову в оформленні передачі в приватну власність позивачу квартири фактом знаходження житла в закритому військовому містечку є безпідставним та таким, що не відповідає ч. 2 ст. 2, ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Справа розглянута в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів, дослідивши спірні правовідносини зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства (ч. 1 ст. 2 КАС України, в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на час звернення позивачів до суду з позовом).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Спором адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Як установлено судом, предметом розгляду у цій справі є рішення, дії та бездіяльність Квартирно-експлуатаційного управління м. Дніпропетровська щодо відмови в передачі в приватну власність квартири, яку ОСОБА_2 займає разом з членами її родини на підставі ордеру НОМЕР_1 від 27 вересня 1994 року, та звернулась позивач із цим позовом з метою поновлення порушених, на їх думку, прав на поліпшення житлових умов.

Суд зазначає, що у даній справі спір пов'язаний з реалізацією житлових прав особи, зокрема прав на поліпшення житлових умов тобто із цивільним правом, а тому Квартирно-експлуатаційне управління м. Дніппропетровська у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивачів не здійснює. Права, за захистом яких звернулися до суду позивачі, виникають із житлових правовідносин.

Спір про захист права конкретної фізичної особи на житло є не публічним, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

У цьому випадку той факт, що відповідачем є Квартирно-експлуатаційне управління м. Дніпропетровська, не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, і ці наслідки пов'язані поновленням порушеного права особи отримати житло, то такі спори відносяться до захисту цивільних (житлових) прав, незалежно від участі у справі суб'єктів владних повноважень як відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 757/37024/15-а.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивачів до суду з позовом) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб'єкта владних повноважень як відповідача.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що спір, який розглядається, не має публічно-правового характеру та не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, а тому не належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися за нормами ЦПК України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 349, 354, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року скасувати.

Провадження у справі № 804/2290/15 за позовом ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про визнання протиправними дій та скасування рішення закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз ,

Судді Верховного Суду