Справа № 727/3779/18
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 р. м. Чернівці Справа № 727/3779/18

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.О. Григораша, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 58000) до інспектора роти №3 БУПП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2 (вул. Заводська, 22, м. Чернівці, Чернівецька область, 58000) про визнання дій протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

17.04.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівці суду з позовом до інспектора роти №3 БУПП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2, з такими позовними вимогами:

визнати неправомірними дії інспектора роти №3 БУПП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2 по тимчасовому затриманню транспортного засобу та доставленню для зберігання на спеціальний майданчик автомобіля ВАЗ 1118, державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1 на праві власності.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.07.2018 року №727/3779/18, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2018 року №727/3779/18, вказану адміністративну справу передано на розгляд Чернівецькому окружному адміністративному суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 29 КАС України.

14.12.2018 року адміністративна справа №727/3779/18 надійшла на адресу Чернівецького окружного адміністративного суду та за результатами автоматизованого розподілу передана на розгляд головуючому судді Григорашу В.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.03.2018 року його транспортний засіб був тимчасово затриманий інспектором роти №3 БУПП в Чернівецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_2, про що складений відповідний акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 03.03.2018 року, та доставлений для зберігання на спеціальний майданчик,

Позивач вважає, що відповідачем безпідставно тимчасово затримано та доставлено для зберігання на спеціальний майданчик належний йому транспортний засіб, оскільки такі дії по затриманню транспортного засобу та доставленню його на спецмайданчик є крайньою мірою, а не засобом впливу на учасників дорожнього руху.

Вважаючи неправомірними дії інспектора роти №3 БУПП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2 по тимчасовому затриманню транспортного засобу та доставленню для зберігання на спеціальний майданчик, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник відповідача, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив проти позову в якому зазначив, що 03.03.2018 року було здійснено стоянку транспортного засобу, що належить на праві власності позивачу, безпосередньо на перехресті вул. ОСОБА_3 - Л. Українки в м. Чернівці з порушенням п.п. 15.10 "д" та 15.9 "г" Правил дорожнього руху України, чим було створено перешкоду для інших учасників дорожньою руху, тим самим скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Представник відповідача зазначив, що інспектор роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області лейтенант поліції ОСОБА_2 вчинив ряд дій спрямованих на усунення правопорушення, яке полягало у порушенні правил паркування, однак у зв'язку із відсутністю водія або власника автомобіля був змушений вчинити дії спрямовані на усунення виявленого порушення. Отже, лейтенант поліції ОСОБА_2 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та діючим законодавством України.

Ухвалою суду від 22.12.2018 року дану адміністративну справу прийнято суддею до свого провадження та призначити її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 31.01.2019 року.

Копію ухвали від 22.12.2018 року №727/3779/18 направлено на адресу позивача супровідним листом від №727/3779/18/5293/2018 від 26.12.2018 року, проте конверт повернувся на адресу суду із відміткою пошти - "за закінченням терміну зберігання" (а.с.100-102).

Відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

В судове засідання призначене на 31.01.2019 року позивач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань або заяв не подавав. У зв'язку з неявкою позивача розгляд справи було відкладено на 21.02.2019 року.

Повістку про виклик в судове засідання призначене на 21.02.2019 року надіслано на адресу позивача 01.02.2019 року та вручено йому 06.02.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 115).

В судове засідання призначене на 21.02.2019 року позивач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань або заяв не подавав, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 14.03.2019 року.

Повістку про виклик в судове засідання призначене на 14.03.2019 року надіслано на адресу позивача 21.02.2019 року та вручено йому 25.02.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 121).

В судовому засіданні призначеному на 14.03.2019 року за клопотання сторін, суд продовжив судовий розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без повідомлення та виклику учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України серії КР996057 виданий 23.04.2009 року Садгірським РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с. 9-11).

Позивач є власником транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ, модель 111840-110-30, 2008 року випуску, номер шассі ХТА2137 (далі - транспортний засіб), що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ559301 (а.с. 12).

Встановлено, що 03.03.2018 року о 15год. 20 хв. інспектором роти №3 БУПП в Чернівецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_2, складено Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, згідно з яким інспектор відповідно до ст. 265-2 КУпАП у присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, здійснив огляд та тимчасове затримання транспортного засобу шляхом його доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку м. Чернівці, вул. Заводська, 22 (а.с. 13-15).

Гр. ОСОБА_4 по суті поставлених запитань пояснив, що 03.03.2018 року о 14 год. 57 хв. він став свідком того, як за адресою м. Чернівці, вул. Л. Українки автомобіль Лада, д.з. СЕ5398ВА, здійснив стоянку з порушенням правил дорожнього руху, чим суттєво перешкоджав руху пішоходів (а.с. 14).

Гр. ОСОБА_6 по суті поставлених запитань пояснив, що 03.03.2018 року він проходив тротуаром до свого будинку та став свідком того, як на перехресті вул. ОСОБА_3 та вул. Л.Українки м. Чернівці стояв припаркований автомобіль Лада д.н.з СЕ5398ВА з порушенням правил дорожнього руху, а саме таким чином, що суттєво заважав руху пішоходів по краях тротуару та руху інших транспортних засобів, які повертали з вул. ОСОБА_3 на вул. Л. Українки (а.с. 15).

Також судом досліджено надані відповідачем фото та відео з місця фіксації адміністративного правопорушення (а.с. 17-20, 31-33).

Позивачем було сплачено 720,00 грн за доставлення транспортного засобу за допомогою евакуатора у м. Чернівці та 576,00 грн за зберігання транспортного засобу у м. Чернівці, що підтверджується квитанціями від 06.03.2018 року (а.с. 16).

Вважаючи неправомірними дії інспектора роти №3 БУПП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2 по тимчасовому затриманню транспортного засобу та доставленню для зберігання на спеціальний майданчик, позивач звернувся до суду з даним позовом.

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд, у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, зазначає, що при вирішенні даної справи необхідно керуватись нормами Конституції України, Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року №3353-XII (Закон №3353-XII), Правил дорожнього руху, Затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (ПДР).

Згідно вимог ч. 5 ст. 14 Закону №3353-XII учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та, інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 8.1 ПДР передбачено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до розділу 33 ПДР дорожній забороняючий знак 3.34 "Зупинку заборонено" передбачає заборону зупинки і стоянки транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Відповідно до вимог п.п. 15.1, 15.2 ПДР зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Пунктом 15.9 "г" ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 встановлено, що зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Пунктом 15.10 "д" зазначених ПДР встановлено, що стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Положеннями ч. з ст. 122 КУпАП порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 1.10. ПДР будь-який перешкода для руху - нерухомий об'єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об'єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.

Відповідно до частини першої статті першої Закону України "Про національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIII (Закон №580-VIII), Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з частиною другою вказаної статті, діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Частиною першою статті другої передбачено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

В силу положень статті 23 Закону №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до фото та відео фіксації від 03.03.2017 року автомобіль НОМЕР_3, який належить на праві власності позивачу дійсно стояв на перехресті та перешкоджав руху громадського транспорту та пересуванню пішоходів, що також підтверджується наявними в матеріалах справи поясненнями громадян .

Згідно з п. 1.10. ПДР стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов'язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу;

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що автомобіль позивача, який стояв на перехресті вул. ОСОБА_3 - Л. Українки в м. Чернівці з порушенням вимог п. 15.9 та 15.10 ПДР, створював перешкоди дорожньому руху на цій ділянці дороги.

Вказані обставини також знайшли своє підтвердження у поясненнях свідків гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_6, які зазначили, що транспортний засіб марки "ВАЗ 1118" д.н.з. НОМЕР_4 перешкоджає руху пішоходів та суттєво перешкоджає повертати транспортним засобам з вул. ОСОБА_3 на вул. Л. Українки.

Згідно частини 1 статті 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою, четвертою і пятою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Процедуру тимчасового затримання транспортних засобів працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції, зберігання таких транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, а також їх повернення визначає Порядок тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1102 (Порядок №1102).

Пунктом 2 Порядку №1102 визначено, що тимчасове затримання транспортного засобу поліцейським проводиться у випадках, передбачених статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху.

Відповідно до п. 2-1 Порядку №1102 за наявності правових підстав, передбачених пунктом 2 цього Порядку, тимчасове затримання транспортного засобу проводиться шляхом його блокування або доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку.

Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку проводиться виключно за умов, що розміщення такого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху чи створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.

За відсутності умов, зазначених в абзаці другому цього пункту, тимчасове затримання транспортного засобу проводиться шляхом блокування за допомогою технічних пристроїв.

Випадки, коли розміщення транспортного засобу вважається таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, визначені частиною третьою статті 265-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 265-4 КУпАП для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб, зокрема:

розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме на перехрестях та ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на ній пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;

своїм розташуванням робить неможливим рух інших транспортних засобів або створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками.

Отже, затримання транспортного засобу є особливим заходом, який вчиняється лише у передбачених законодавством випадках, одним із яких є неможливість усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення.

Тому, фактичні обставини справи у їх поєднанні із чинним законодавством, яке їх регулює, дають підстави для висновку, що вилучення транспортного засобу, який належить позивачу відбулось відповідачем на виконання та у відповідності до приписів нормативно-правових актів, які вимагають вчинення саме таких дій, у разі встановлення того факту, що транспортний засіб перешкоджає дорожньому руху, або загрожує безпеці руху.

Враховуючи встановлені обставини у справі, інспектор роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області лейтенант поліції ОСОБА_2 вчинив ряд дій спрямованих на усунення правопорушення, яке полягало у порушенні правил паркування (здійснення зупинки транспортного засобу, що створило перешкоду для руху інших транспортних засобів), однак у зв'язку із відсутністю водія або власника автомобіля був змушений вчинити дії спрямовані на усунення виявленого порушення, а саме тимчасово затримати транспортний засіб шляхом доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що лейтенант поліції ОСОБА_2 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та діючим законодавством України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти №3 БУПП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, - відмовити повнісю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 58000).

Відповідач - інспектор роти №3 БУПП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2.

Суддя В.О. Григораш