Справа № П/800/520/16
Суддя: Антонюк Наталія Олегівна
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРЕМА ДУМКА суддів Великої Палати Верховного Суду
АнтонюкН. О., Бакуліної С. В., Князєва В. С.
у справі № П/800/520/16
провадження № 11-684сап18
за позовом ОСОБА_4 до Верховної Ради України, третя особа - Вища рада правосуддя про визнання незаконною та скасування постанови
У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконною та скасувати Постанову Верховної Ради України (далі - ВРУ) від 29 вересня 2016 року № 1616-VIII «Про звільнення судді».
Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07 травня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що ВРУ допустила порушення принципів та порядку адміністративної процедури, визначених: Конституцією України; Законами України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI), від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР «Про Вищу раду юстиції» (далі - Закон № 22/98-ВР) та Регламентом Верховної Ради України, затвердженим Законом України від 08 квітня 2014 року № 1861-VI (далі - Регламент), що полягали у вчиненні дій з розгляду питання про звільнення ОСОБА_4 з посади судді та прийнятті постанови про його звільнення не в межах закону, необґрунтовано та без забезпечення права особи на участь у процесі прийняття рішень. Порушення відповідачем цих принципів виключає висновок про правомірність вирішення ним питання про звільнення позивача з посади судді та законність прийнятої постанови про його звільнення.

Не погодившись із таким судовим рішенням з підстави порушення судом норм матеріального та процесуального права, ВРУ подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не було досліджено всі докази та неповно встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За наслідками розгляду цієї справи Велика Палата Верховного Суду постановою від 26 лютого 2019 року апеляційну скаргу ВРУ на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07 травня 2018 року залишила без задоволення, а рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07 травня 2018 року - без змін.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що допущені ВРУ порушення розгляду питання про звільнення ОСОБА_4 з посади судді на пленарному засіданні п'ятої сесії ВРУ восьмого скликання 29 вересня 2016 року свідчать про вчинення відповідачем неправомірних дій з розгляду такого питання, а тому висновок суду першої інстанції про визнання протиправною та скасування Постанови ВРУ від 29 вересня 2016 року № 1616-VIII є вірним.

Відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.

Ми не погоджуємося з висновком Великої Палати Верховного Суду стосовно прийнятого рішення і його мотивації з огляду на таке.

Задовольняючи позов суди виходили з того, що під час прийняття ВРУ оскаржуваної Постанови було порушено процедуру звільнення ОСОБА_4 з посади судді.

Щодо повноважень Верховної Ради України

Звільнення судді з посади з підстав порушення ним присяги необхідно тлумачити, виходячи із принципів адміністративної процедури. З цієї ж позиції потрібно визначати етапи такої процедури, обсяг прав та обов'язків / компетенції учасників, наявність чи відсутність дискреції.

Беручи до уваги обставини конкретної справи, суб'єктами з відповідним обсягом публічно-владних повноважень були Вища кваліфікаційна комісія суддів, Вища рада юстиції (далі - ВРЮ) та ВРУ.

Встановлення фактів, що свідчать про порушення суддею присяги, покладалося на ВККС або ВРЮ. Натомість аналіз цих фактів, їх оцінка, а також на основі такого дослідження прийняття рішення щодо внесення подання про звільнення судді належало до компетенції ВРЮ.

Сам процес розгляду питання та відповідні повноваження ВРЮ свідчать про наділення останньої дискрецією щодо надання висновку про наявність в діях судді ознак порушення присяги. Натомість така дискреція відсутня при розгляді цього питання ВРУ.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 116 Закону №2453-VI, звільнення судді з посади на підставі порушення ним присяги судді відбувалося за поданням Вищої ради юстиції після розгляду цього питання на її засіданні відповідно до Закону України "Про Вищу раду юстиції".

На підставі подання Вищої ради юстиції Верховна Рада України приймала постанову про звільнення судді з посади.

Згідно із ч. 8-9 ст. 216-1 Регламенту, рішення про звільнення судді приймалося відкритим поіменним голосуванням і оформлювалося постановою ВРУ.

У разі неодержання необхідної для прийняття рішення кількості голосів народних депутатів за звільнення з посади судді, обраного безстроково, з підстав, передбачених пунктами 4, 5, 6 частини п'ятої статті 126 Конституції України, проводилося повторне голосування.

Виходячи із системного тлумачення наведених приписів, наявність подання ВРЮ є підставою прийняття ВРУ постанови про звільнення судді з посади. Таким чином, прийняття постанови ВРУ є етапом оформлення рішення про звільнення, яке ухвалене ВРЮ у межах її повноважень.

Враховуючи викладене, постанова ВРУ про звільнення судді є по суті кадровим рішенням, яке приймалося відповідачем на підставі внесеного ВРЮ подання про звільнення.

Щодо відсутності скаржника на засіданні ВРУ

Суддя, щодо якого розглядається питання про звільнення має право бути присутнім та висловлювати свою позицію на кожному з етапів процедури звільнення. Велика Палата Верховного Суду правильно встановила, що така присутність судді чи його представника під час засідання ВРУ покликана забезпечити обґрунтованість рішення.

Однак, не можемо погодитись із висновком Великої Палати Верховного Суду про те, що відсутність судді на засіданні (без належного встановлення поважності причин такої відсутності) є абсолютною підставою для скасування рішення ВРУ про звільнення.

Суду необхідно звертати увагу на причини такої відсутності. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 з 23 серпня по 06 жовтня 2016 року перебував у відпустці без збереження заробітної плати за сімейними обставинами. Водночас відповідно до ст. 25 Закону України «Про відпустки» за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Таким чином, визнаючи відсутність судді під час розгляду питання про його звільнення підставою для скасування оскаржуваного рішення, суду необхідно було дослідити цю обставину. Без такого аналізу висновок ВеликоїПалати Верховного Суду про поважність причин відсутності ОСОБА_4 на засіданні ВРУ видається передчасним.

Також не можемо погодитися із висновком Великої Палати Верховного Суду про те, що ВРУ не було враховано того,що на момент прийняття оскаржуваної постанови (29 вересня 2016 року), рішення ВРЮ (на підставі якого прийнято подання щодо звільнення позивача) було скасовано Вищим адміністративним судом України та перебувало на стадії перегляду Верховним Судом України.

Подання ВРЮ про звільнення позивача з посади судді було чинним на момент прийняття ВРУ Постанови і є чинним на цей час. Сам факт судового оскарження рішення ВРЮ не скасовує його.

Відповідно до ч. 7 ст. 171-1 КАС України (у відповідній редакції) рішення Вищого адміністративного суду України щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, рішення, дії чи бездіяльність Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про його перегляд Верховним Судом України, якщо таку скаргу не було подано.

Тож подання ВРЮ не було скасованим станом на момент прийняття постанови ВРУ про звільнення Позивача, а відтак було чинним як на той момент, коли приймалося рішення ВРУ, так і на момент прийняття рішення Великою Палатою ВС.

Враховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду, за наслідками розгляду апеляційної скарги ВРУ на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07 травня 2018 року мала б скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову у позові.

Судді Великої Палати

Верховного Суду

Н. О. Антонюк

С. В. Бакуліна

В. С. Князєв