Справа № 360/925/19
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

17 квітня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/925/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1Е.) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (далі відповідач), в якому після уточнення позовних вимог просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови поновити соціальні виплати позивачу з 19.05.2017;

- зобовязати відповідача поновити соціальні виплати позивачу, починаючи з 19.05.2017 (а.с.24-30).

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонером Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду Луганської області, інвалідом І групи, з 31 травня 2011 року отримував щомісячні страхові виплати у зв'язку з професійним захворюванням у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання України в м. Ровеньки Луганської області, яке зараз знаходиться на тимчасово окупованій території.

ОСОБА_1, як внутрішньо переміщена особа, перебував на обліку та отримував страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Старобільському районі Луганської області з 05.07.2016 по 18.05.2017. З 19.05.2017 року позивачу було припинено щомісячні страхові виплати згідно з протоколом комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області з питань призначення від 19.05.2017 №33. Позивач протокол від комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області та рішення про припинення щомісячних страхових виплат не отримував, обставини припинення виплат йому офіційно не відомі.

22 березня 2018 року ОСОБА_1 направив заяву до Біловодського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування про продовження щомісячних страхових виплат та довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.06.2017 № за адресою: АДРЕСА_1. Заява позивачем була подана в орган соціального страхування в одному примірнику. Біловодським відділенням управління 09.04.2018 було знов відмовлено позивачу в відновленні соціальних виплат рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення Марківської державної адміністрації Луганської області №60. Позивач протокол від комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області та рішення від Біловодського відділення управління виконавчої дирекції ФСС про припинення щомісячних страхових виплат не отримував, обставини припинення виплат йому офіційно не відомі. 14 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Біловодського відділення управління виконавчої дирекції ФСС з вимогою відновити йому щомісячні страхові виплати та виплатити заборгованість за страховим виплатам. Відповідь від Біловодського відділення управління виконавчої дирекції ФСС не надійшла. Проте, на вказане звернення позивач отримав 29 січня 2019 року відповідь від 21 грудня 2018 року за вих. №5602/03-3 заступника начальника управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області, який відмовив провести виплату недоотриманих сум щомісячних страхових виплат за минулий період, так як в постанові від 25 квітня 2018 року №335 Кабінету Міністрів України зазначено, що згідно пункту 15 "орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України". З такою позицією відповідача позивач не погоджується, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, до відділу діловодства та обліку звернення громадян 08.04.2019 за вхідним реєстраційним номером 19467/2019 надав відзив на позовну заяву (а.с.51-53), в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування зазначив, що ОСОБА_1, як внутрішньо переміщена особа (довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 921011213 від 05.07.2016), в липні 2016 року звернувся за продовженням страхових виплат до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Старобільському районі Луганської області (тепер Старобільське відділення), де йому було продовжено раніше призначену щомісячну страхову виплату з 01.12.2014. Окрім того, виплачено раніше нараховані, але не виплачені щомісячні страхові виплати за період з 01.06.2014 по 30.11.2014. В травні 2017 року Старобільським відділенням отримано рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам управління праці та соціального захисту населення № 33 від 19.05.2017, згідно якого ОСОБА_2 відмовлено в призначенні (відновленні) соціальних виплат через надання завідомо недостовірних відомостей (ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»). На виконання вимог п.14 «Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 (далі - Порядок № 365), на підставі цього рішення Старобільським відділенням управління було винесено постанову про припинення нарахування та виплату щомісячних страхових сум ОСОБА_2 з 01.06.2017. Надалі, потерпілий ОСОБА_1, отримавши іншу довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_1 від 12.06.2017, 22.03.2018 звернувся до Біловодського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (Біловодське відділення) із відповідною заявою про продовження йому виплат щомісячних страхових коштів. Біловодське відділення 09.04.2018 отримало витяг з протоколу комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам № 60 від 05.04.2018, згідно якого ОСОБА_2 відмовлено в призначенні (відновленні) соціальних виплат у звязку з відсутністю за фактичним місцем проживання. Після того, 16.01.2019 потерпілий ОСОБА_1 знову звернувся за продовженням страхових виплат до Біловодського відділення управління. Біловодським відділенням 23.01.2019 отримано витяг з протоколу комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам № 86 від 22.01.2019, згідно якого ОСОБА_1 призначено виплату соціальних виплат. На підставі вказаного протоколу, Біловодським відділенням позивачу було продовжено раніше призначену щомісячну страхову виплату з 01.01.2019 в розмірі 3620,13 грн. З 12 травня 2018 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 «Про внесення змін до Постанови № 365». Внесеними змінами передбачено: «орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України». Таким чином, виплата страхових коштів за минулий період можуть бути виплачені лише згідно вимог п. 15 Порядку № 365. Дані кошти повинні обліковуватися в Біловодському відділенні та виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. У звязку з тим, що окремий порядок на даний час не прийнятий Кабінетом Міністрів України, здійснити виплату страхових коштів на даний час не є можливим. На підставі вищевикладеного, відповідач вважає позовні вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача стосовно невиплати йому щомісячних страхових виплат з 19.05.2017 та зобовязання виплатити страхові кошти за минулий період, необґрунтованими та передчасними, у звязку з чим просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.1-2).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, паспорт серії ЕЛ033160, виданий 03.08.2016 Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області, ідентифікаційний код НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, кв.ГагарінаАДРЕСА_2 (а.с.10,11).

Відповідно до інформації зазначеної у довідці від 12.06.2017 № ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, тимчасова адреса місця проживання позивача: Луганська область, Марківський район, с.Сичанське, вул.Миру С.СичанськеАДРЕСА_3 (а.с.12).

На виконання ухвали від 18.03.2019 Управління праці та соціального захисту населення Марківської райдержадміністрації надало інформацію, в якій останній зазначив, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб з тимчасово окупованої території України та районі проведення антитерористичної операції з 12.06.2017 по теперішній час (а.с.49).

Позивач є інвалідом І групи, що підтверджується інформацією зазначеною у довідці МСЕК Серії 10 ААА № 511661 від 17.03.2011 (а.с.13)

Позивач також є пенсіонером по інвалідності І групи загального захворювання, що підтверджується посвідченням Серії ААЄ №442752 від 13.08.2011 (а.с.14).

За даними Централізованої інформаційно-аналітичної системи Фонду потерпілий ОСОБА_1 перебуває на обліку з 22.02.2010, має зареєстрований страховий випадок профзахворювання, що отримане з 01.04.2011. За висновком МСЕК від 31.05.2011 серія 10ААА №056383 потерпілому встановлена стійка втрата професійної працездатності 30%, безстроково.

Постановами Відділення ВД ФСНВ України в Старобільському районі від 19.09.2016 та від 19.10.2016 позивач взятий на облік до вказаного відділення та йому продовжено раніше призначені щомісячні страхові виплати (а.с.94,95,96,97).

Відповідно до інформації, зазначеної у витягу з протоколу №33 від 19.05.2017 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам вирішено відмовити в призначенні (відновленні) соціальних виплат ОСОБА_1 у відповідності до ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» через надання завідомо недостовірних відомостей (а.с.91).

Постановами Відділення ВД ФСНВ України в Старобільському районі від 24.05.2017 №1218/12056.3/12506.1/20, №1218/12056.3/21 та №1218/12056.3/12506.1/22 припинено виплату ОСОБА_1 щомісячних страхових сум з 19.05.2017, знято з обліку його справу з 18.05.2017 та знято з обліку страховий випадок. Підстава скасування довідки ВПО згідно протоколу №33 від 19.05.2017 (а.с.88,89,90).

В подальшому позивач неодноразово звертався за поновленням щомісячних страхових виплат, однак йому було відмовлено (а.с.73-85).

За заявою позивача від 16.01.2019 постановою Біловодського відділення УВД Фонду у Луганській області від 28.01.2019 №1222/12056.3/12056.1/ продовжено ОСОБА_1 раніше призначену щомісячну грошову суму з 01 січня 2019 року безстроково (а.с.65,70).

Відповідачем надано довідку, в якій останній зазначив, що Біловодським відділенням потерпілому ОСОБА_1 було продовжено раніше призначену щомісячну страхову виплату з 01.01.2019 в розмірі 3620,13 грн. Станом на 04.04.2019 виплати потерпілому проводяться в повному обсязі, остання виплата ОСОБА_1 перерахована за березень 2019 року в сумі 3620,13 грн. На сьогоднішній день Кабінетом Міністрів України не прийнято окремого порядку виплат соціальних сум за минулий період. Провести виплати потерпілому ОСОБА_1 недоотриманих сум щомісячних страхових виплат за минулий період, а саме за червень-грудень 2017 року, Біловодське відділення управління зможе після визначення Кабінетом Міністрів України окремого порядку. Станом на 04.04.2019 заборгованість перед потерпілим ОСОБА_1 відсутня (а.с.58).

Таким чином, судом встановлено, що на сьогоднішній день, починаючи з 01.01.2019 страхові виплати позивач отримує, проте за період з 19.05.2017 по 31.12.2018 позивачу не виплачені щомісячні страхові виплати.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

В Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України «Права, свободи та обов'язки людини і громадянина». Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Конституції України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 173 Кодексу законів про працю України регламентовано, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 1105-XIV в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообовязкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у звязку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоровя.

Розділом V Закону № 1105-XIV врегульовані питання загальнообовязкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Згідно з частиною першою статті 36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до частини сьомої статті 36 Закону № 1105-XIV страхові виплати складаються із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сімї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Частиною першою статті 47 № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:

1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;

2) особам, які мають право на виплати у звязку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у звязку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (частина пята статті 47 Закону № 1105-XIV).

Згідно з частинами четвертою, сьомою статті 47 Закону № 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у звязку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці» .

Статтею 27 Закону України від 14 січня 1997 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначені підстави припинення виплат і надання соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням. Так, виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено:

а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості;

б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність;

в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи;

г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов'язків щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування;

д) в інших випадках, передбачених законами.

Частиною першою статті 46 Закону № 1105-XIV регламентовано, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо зясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, повязаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

За положеннями пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-ХІV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Визначення того, хто є внутрішньо переміщеними особами, надано у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено в статті 2 Закону № 1706-VII, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Водночас частиною першою статті 3 Закону № 1706-VII встановлено, що громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом.

До жодного з указаних законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як скасування дії довідки ВПО, тобто відсутність діючої довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО.

Відповідно до частини пятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді даної справи суд враховує висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах, викладені у постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц, що відсутність діючої довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат (№ рішення в ЄДРСР 76812061).

Оскільки відсутність діючої довідки про взяття на облік позивача як внутрішньо переміщеної особи не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат, скасування такої довідки також не є підставою для припинення страхових виплат, а також для зняття з обліку страхового випадку та потерпілого.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що припинення з 19 травня 2017 року виплати позивачу раніше призначеної щомісячної страхової виплати здійснено Відділенням ВД ФСНВ України в Старобільському районі протиправно за відсутності підстав, передбачених частиною першою статті 46 Закону № 1105-ХIV, або підстав, передбачених іншим законом.

Як вже встановлено судом з 01.01.2019 ОСОБА_1 Біловодське відділення УВД Фонду у Луганській області виплачує належну щомісячну страхову виплату.

Таким чином позивачу не виплачено заборгованість з невиплачених щомісячних страхових виплат за період з 19.05.2017 по 31.12.2018.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у звязку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (частина пята статті 47 Закону № 1105-XIV).

Згідно з частинами четвертою, сьомою статті 47 Закону № 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у звязку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

За положеннями пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-ХІV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, до якого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 335 були внесені зміни у пункт 15. Вказаний пункт викладено в такій редакції:

15. Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України..

Вказані зміни набули чинності 12.05.2018.

Як зазначив відповідач, суми, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України». Таким чином, виплата страхових коштів за минулий період можуть бути виплачені лише згідно вимог п. 15 Порядку № 365. Дані кошти повинні обліковуватися в Біловодському відділенні та виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. У звязку з тим, що окремий порядок на даний час не прийнятий Кабінетом Міністрів України, здійснити виплату страхових коштів на даний час не є можливим.

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що такий підхід відповідача не враховує принципи верховенства права, законності та добросовісності у діяльності держави.

Так, внаслідок відсутності порядку та механізму виплати страхових виплат особі за минулий період виникає правова невизначеність щодо змісту обовязку держави по виплаті такої заборгованості. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Взявши на себе обовязок із виплати особі страхових виплат за минулий період (стаття 47 Закону № 1105-XIV), але при цьому не визначивши певного порядку, держава допустила недобросовісність. Щоправда ця недобросовісність була допущена урядом, а не відповідачем. Незважаючи на це, носієм обовязку перед особою виступає держава в цілому. Оскільки у відносинах виконання цього обовязку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату пенсії, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 «Бурдов проти Росії»).

Тобто, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від асигнувань на виплату таких коштів.

Так суд зазначає, що статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: «перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов'язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою» (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

Враховуючи викладене, а також виходячи з того, що право на отримання страхових виплат є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд дійшов висновку про те, що не здійснивши позивачу в порушення вимог статті 47 Закону №1105-XIV виплату страхових виплат за період з 19.05.2017 по 31.12.2018 відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що свідчить про наявність правових підстав для зобовязання відповідача до вчинення необхідних дій з метою відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до приписів частини другої статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправних дій Відділенням ВД ФСНВ України в Старобільському районі, які виразились у припиненні страхових виплат, знятті з обліку справи та страхового випадку, а також виходячи з того, що станом на теперішній час Біловодським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області позивачу поновлено щомісячні страхові виплати, однак не виплачено саме заборгованість за період з 19.05.2017 по 31.01.2018, з метою захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати щомісячних страхових виплат позивачу у період з 19 травня 2017 року по 31 грудня 2018 року та зобов'язати відповідача виплатити заборгованість за період з 19.05.2017 по 31.12.2018.

Вказаний спосіб захисту повністю відновить порушені права позивача.

Відповідно до частини третьої статті 8 Закону № 1105-XIV робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду. Управління виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також мають відділення в районах і містах обласного значення. Відділення управлінь виконавчої дирекції Фонду є відокремленими підрозділами робочих органів виконавчої дирекції Фонду, що створюються за рішенням правління Фонду без статусу юридичної особи.

Таким чином, зобов'язати виплатити заборгованість необхідно саме Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з обранням належного способу захисту порушених прав позивача з виходом за межі заявлених позовних вимог.

Питання про судові витрати не вирішується у звязку з їх відсутністю (позивач звільнений від сплати судового збору згідно п.9 ч.1 ст.9 Закону України «Про судовий збір»).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання протиправними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат за період з 19.05.2017 по 31.12.2018.

Зобовязати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (ідентифікаційний код 41313100, місцезнаходження: 93411, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, проспект Гвардійський, будинок 30) виплатити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: 94701, Луганська область, м.Ровеньки, кв.ГагарінаАДРЕСА_2) заборгованість з невиплачених щомісячних страхових виплат за період з 19.05.2017 по 31.12.2018.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ОСОБА_4