Справа № 580/416/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Руденко А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року Справа № 580/416/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у справі

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до управління Держпраці у Черкаській області

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Держпраці у Черкаській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафів від 03.01.2019 р. №№ ЧК-1163/365/АВ/П/ПТ/ЗБ/ІП-ФС-006, ЧК-1163/365/АВ/П/ПТ/ЗБ/ІП-ФС-007.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року позовну заяву було повернуто позивачу через те, що він не усунув її недоліки, зазначені в ухвалі про залишення позову без руху, а саме - не сплатив судовий збір.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, наполягаючи на тому, що він є учасником бойових дій та у відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору, а також посилаючись на правові висновки Верховного Суду з даного питання.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2019 р. було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою позивача, встановлено строк для подання відзиву на неї та призначено судовий розгляд справи.

У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання сторони, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, не з'явилися.

Судова колегія вважає, що в даному випадку наявні правові підстави для розгляду апеляційної скарги під час відсутності осіб, які не з'явилися, в порядку ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.

Судова колегія встановила, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на пільги зі сплати судового збору виключно у справах, пов'язаних з порушенням його прав саме як учасника бойових дій, а даний спір таким не є.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Отже, КАСУ регламентовано загальні вимоги щодо сплати судового збору за подання адміністративного позову, а Законом № 3674-VI - спеціальні правила його сплати та пільги для окремих категорій осіб.

При цьому, наведений п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI не містить визначення, при захисті яких саме прав учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору, тобто дана норма не є чіткою та передбачуваною у застосуванні.

Водночас, відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI пов'язана з недоліками законодавчої техніки, але такі недоліки в жодному разі не повинні впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, обмежувати чи позбавляти учасників бойових дій наданих їм прав при зверненні до суду, у зв'язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав позову.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 р. по справі № 572/2088/17.

Разом з тим, колегія суддів враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні від 03.04.2008 р. по справі «Корецький та інші проти України», в якому Суд зазначив, що закон має бути сформульований з достатньою чіткістю. Щоб положення національного закону відповідали цим вимогам, він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права особи.

У рішенні від 09.01.2013 р. по справі «Олександр Волков проти України» (OleksandrVolkov v. Ukraine), заява № 21722/11 ЄСПЛ було наголошено, що чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону визначають принцип законності, який частково співпадає з принципом верховенства права, одним з визначальних проявів якого є принципи «доброго врядування» і «належної адміністрації».

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI гарантовано надання пільги зі сплати судового збору всім учасникам бойових дій при зверненні до суду, не залежно від предмета спору і того, на захист якого саме права подано позовну заяву. Звужене тлумачення даної норми, якого припустився суд першої інстанції, не відповідає принципу правової визначеності та призводить до порушення принципу верховенства права в цілому.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що предметом спору у цій справі є постанови органу Держпраці щодо накладення на позивача штрафів, тобто рішення суб'єкта владних повноважень, які стосуються безпосередньо його прав та інтересів.

Позивач має правовий статус учасника бойових дій, що це зазначалося ним безпосередньо в позовній заяві та було надано суду першої інстанції копію відповідного посвідчення серії АА № 472510, тобто виконано вимоги ч. 3 ст. 161 КАС України.

Однак, ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року його позов все ж таки було залишено без руху саме через несплату судового збору.

На виконання вказаної ухвали суду позивачем було подано заяву, в якій він детально виклав свою правову позицію щодо звільнення його від сплати судового збору, але оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції позов повернуто через не усунення позивачем недоліків, а саме - несплату судового збору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач має право на регламентовану п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI пільгу щодо звільнення від сплати судового збору та повідомив про це суд першої інстанції у законодавчо визначений процесуальний спосіб, що вказує на відсутність у суду першої інстанції достатніх правових підстав для повернення його позову.

При цьому, у справі «Беллет проти Франції» («Bellet v. France») Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має Існувати пропорційне співвідношення (рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо повернення позовної заяви.

Відповідно до ст. 320 КАС України у редакції, чинній на момент розгляду колегією суддів апеляційної скарги, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, ухвала Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року - скасуванню, а справа направлення для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до Черкаського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судове рішення виготовлено 17 квітня 2019 року.

Головуючий суддя:

Судді: