Справа № 400/429/19
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 р. № 400/429/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 54020

до відповідача:Миколаївського міського голови ОСОБА_2, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправним та нечинним розпорядження від 22.12.2018 № 407р,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Миколаївського міського голови - ОСОБА_3 про визнання протиправним та нечинним розпорядження від 22.12.2018 № 407р «Про зупинення дії пункту 2.2 рішення Миколаївської міської ради від 21.12.2018 № 49/31 « Про бюджет міста Миколаєва на 2019».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване розпорядження прийнято за межами наданими відповідачу повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України № 280 може бути зупинено рішення міської ради, а не його частина чи окремий пункт. Зупинив дію п.2.2 рішення № 49/31 та винісши цей пункт на повторний розгляд ради, відповідач перевищив свої повноваження. Позивач є громадянином України, членом територіальної громади м. Миколаєва та особою, що має представницький мандат і є депутатом Миколаївської міської ради. Ці юридичні статуси є невідємні від особи, яка є позивачем у даній справі. Ані громадянство, ані членство у територіальній громаді, ані представницький мандат і статус депутата міської ради неможливо будь-яким чином передати, відчужити, відокремити від людини - ОСОБА_1, що постійно проживає у місті Миколаєві. Носій зазначених статусів не обмежений жодною нормою чинного законодавства у реалізації своїх прав: права звернення до суду.

Позивач, як громадяни України вважає, що зупинив п.2.2 рішення № 49/31, відповідач вирішив питання про права та законні інтереси позивача щодо справедливого та неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами м. Миколаєва, позбавивши його можливості захищати свої права та законні інтереси у міській раді.

Позивач, як член територіальної громади, є співвласником, зокрема, доходів бюджету м. Миколаєва та інших коштів, які належать територіальній громаді міста. Будь-які рішення, що стосуються бюджету міста Миколаєва, впливають на права та законні інтереси членів територіальної громади: на права та законні інтереси позивача, як члена територіальної громади, особливо рішення щодо справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами.

Позивач, як депутат місцевої ради, відповідно до Закону України « Про статус депутатів місцевих рад» наділяється всією повнотою прав, необхідних для забезпечення його реальної участі у діяльності ради та її органів. Спірним рішенням відповідач вирішив питання про права, обовязки та законні інтереси позивача щодо представлення його виборців та інтересів територіальної громади у відповідних органах місцевого самоврядування.

Відповідач надав відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки оскаржуване розпорядження від 22.12.2018 прийнято у межах компетенції міського голови, у порядку, передбаченому Законом та повністю відповідає вимогам закону України « Про місцеве самоврядування в Україні», регламенту Миколаївської міської ради. Повноваження депутата у випадку виявлення порушення законності чітко визначені ст.15 Закону України « Про статус депутатів місцевих рад». Чинним законодавством не передбачено повноваження депутата міської ради на звернення до суду в інтересах відповідної територіальної громади. Доводи позивача про відповідні порушення та обмеження є необґрунтованими та містять в собі в основному посилання на окремі дії чи бездіяльність не відповідача, а виконавчих органів Миколаївської міської ради. Позивачем не зазначаються та належними доказами не підтверджується, які саме його права та інтереси, як громадянина України порушуються оскаржуваним розпорядженням.

Заслухав пояснення сторін, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов висновку:

Миколаївська міська рада 21.12.2018 прийняла рішення № 49/31 « Про бюджет м. Миколаєва на 2019», п.2.2 якого передбачено, що після затвердження виконавчим комітетом Миколаївської міської ради затвердити перелік обєктів на постійній комісії міської ради з питань економічної і інвестиційної політики, планування, бюджету, фінансів та соціально-економічного розвитку. У разі, якщо постійна комісія міської ради з питань економічної і інвестиційної політики, планування, бюджету, фінансів та соціально-економічного розвитку двічі не затверджує перелік обєктів, дане питання (перелік обєктів) виноситься на розгляд сесії Миколаївської міської ради.

Розпорядженням міського голови № 407р від 22.12.2018 зупинено дію п.2.2 рішення Миколаївської міської ради від 21.12.2018 № 49/31 «Про бюджет міста Миколаєва на 2019»(зауваження додаються). Передбачено винесення на повторний розгляд позачергової пятої сесії Миколаївської міської ради VІІ скликання п.2.2 рішення Миколаївської міської ради від 21.12.2018 № 49/31 « Про бюджет м. Миколаєва на 2019 рік».

У зауваженнях зазначено, що п.2.2 рішення Миколаївської міської ради від 21.12.2018 № 49/31 « Про бюджет м. Миколаєва на 2019 рік» суперечить статтям 19,144 Конституції України, ч.2 ст.4 Європейської хартії місцевого самоврядування», ч.3 ст.24 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ч.2 ст.4 Європейської хартії місцевого самоврядування встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене зі сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручено жодному іншому органу.

Сільський, селищний, міський голова видає розпорядження у межах своїх повноважень. (п.20 ч.4 ст.42 закону України « Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно з ч.4 ст.59 закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» рішення сільської, селищної, міської ради у пятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і винесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень.

Позивач обґрунтовує правомірність позовних вимог тим, що порушено його право, як громадянина України, щодо справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами м. Миколаєва.

Позивач вважає, що таке право йому надано п.9 ч.1 ст.7 Бюджетного кодексу України, яким визначено, що бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами.

Але цією статтею передбачені засади бюджетної системи. Засади-головні положення, принципи, а право це система загальних загальнообов`язкових, формально-визначених правил поведінки, які встановлюються, охороняються і гарантуються державою з метою врегулювання найважливіших суспільних відносин, що не є тотожними поняттями.

Позивач, як член територіальної громади вважає, що рішення стосовно бюджету міста впливають на його права та законні інтереси щодо справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами.

За змістом статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За правилами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

На підставі частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом пункту 9 частини 5 статті 160 КАС України зазначається, що у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю прав, свобод або інтересів позивача.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Обов'язковою умовою визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням субєкта владних повноважень, тобто, обов'язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення його прав та інтересів з боку відповідача.

Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. Для відновлення порушеного права у зв'язку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Порушення вимог Закону рішенням чи діями суб'єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов'язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Правова позиція щодо обов'язкової умови надання правового захисту судом, як то наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, висловлена Верховним Судом України у постановах від 15.12.2015 року у справі №21-5361а15 та від 01.12.2015 року у справі №21-3222а15.

У даному спорі позивачем не наведено обґрунтованих мотивів та не надано відповідних доказів, яким чином розпорядження відповідача порушує права або його інтереси, тобто породжують, змінюють або припиняють його права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Правовий статус депутата місцевої ради як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого органу та рівноправного члена місцевої ради, а також гарантії депутатської діяльності визначені та встановлені Конституцією України, Законом України від 21 травня 1997 року № 280-97/ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України від 11 липня 2002 року № 93-IV «Про статус депутатів місцевих рад».

Відповідно до зазначених положень законів депутат місцевої ради має право реалізувати свої права щодо внесення пропозицій для розгляду їх радою та її органами, пропозицій і зауважень до порядку денного засідань ради та її органів, порядку розгляду обговорюваних питань та їх суті, на розгляд ради та її органів пропозицій з питань, пов'язаних з його депутатською діяльністю.

Саме у такий спосіб депутат місцевої ради реалізує своє право на участь у діяльності ради та у прийнятті радою відповідних рішень.

Отже, підсумовуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що депутат ради законодавчо не наділений правом здійснювати представництво інтересів територіальної громади в судах. Нормами чинного законодавства для депутата встановлений особливий спосіб впливу як на прийняття рішень органом місцевого самоврядування, так і на життя мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці (Аналогічна позиція висловлена Великою палатою Верховного Суду від 30.01.2019 по справі № 803/413/18).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог.

Згідно зі ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 54020, РНОКПП НОМЕР_1) до Миколаївського міського голови ОСОБА_2 (вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 ) відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України і п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Т. О. Гордієнко