Справа № 461/8617/17
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/790/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Гінди О.М., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року у справі №461/8617/17 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Львівської області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції - Крутько О. В.,

час ухвалення рішення - 25.10.2018 року,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 01.11.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Апеляційного суду Львівської області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив визнати неправомірною відмову Апеляційного суду Львівської області від 06 листопада 2017 року у формі листа за № 07.24/153/2017 у видачі довідки згідно з Додатком №2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України для проведення перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання з 22 вересня 2016 року з урахуванням 15950 грн. розміру матеріальної допомоги на оздоровлення у 2016 році, а також довідки аналогічної форми для перерахунку і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням підвищення посадових окладів працюючим суддям з 01 грудня 2016 року з урахуванням даних про суму матеріальної допомоги на оздоровлення судді на відповідній посаді; зобов'язати Апеляційний суд Львівської області видати довідку згідно з Додатком №2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України для проведення перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання з 22 вересня 2016 року з урахуванням 15950 грн. розміру матеріальної допомоги на оздоровлення у 2016 році, що відповідає посадовому окладу судді, а також довідки аналогічної форми для перерахунку і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням підвищення посадових окладів працюючим судцям з 01 грудня 2016 року із зазначенням даних про розмір матеріальної допомоги на оздоровлення судді на відповідній посаді; визнати неправомірною відмову Галицького об'єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Львова від 17 жовтня 2017 року №Ш-22/ПС у перерахунку йому щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням довідки Апеляційного суду Львівської області № 07.24/84/2017 від 23 червня 2017 року про отримання ним матеріальної допомоги на оздоровлення; зобов'язати Галицьке об'єднане управління Пенсійного Фонду України м.Львова провести перерахунок, донарахування та виплату судді у відставці ОСОБА_1 суми довічного грошового утримання з часу звернення за його призначенням, а саме: з 22 вересня 2016 року та з часу проведення перерахунку у зв'язку із збільшення посадових окладів працюючим суддям з 01 грудня 2016 року з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що матеріальна допомога на оздоровлення є складовою системи оплати праці, в тому числі судді та, хоча і не відноситься безпосередньо до "суддівської винагороди", в контексті ч.2 ст.133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №2453- VI, однак є складовою "грошового утримання судді" в цілому в розумінні ч.3 ст. 141 цього ж Закону. Зазначене дає підстави стверджувати про те, що базовою величиною для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці законодавець в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року, який діяв на час виходу апелянта у відставку, визначав не «суддівську винагороду», складові якої зазначені в ч.2 ст.133 цього Закону, а саме «грошове утримання судді», як це визначено ч.3 ст.141 цього ж Закону, яке включає до свого складу і матеріальну допомогу на оздоровлення, яка фактично є єдиною додатковою грошовою виплатою судді, крім складових грошової винагороди, носить систематичний характер, входить до системи оплати праці, з неї здійснювалися відрахування податків та зборів. Апелянт також зазначає, що Пенсійний фонд України при затвердженні своєю постановою № 3-1 від 25 січня 2008 року "Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям" зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року № 200 14891 із змінами внесеними згідно з постановою Пенсійного фонду № 2-4 від 11 лютого 2013 року, в тому числі відповідної довідки про заробітну плату для призначення (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання за формою згідно з Додатком №2 до цього Порядку, дійсно не передбачив у переліку базових складових для нарахування щомісячного довічного грошового утримання вказаної матеріальної допомоги. Разом з тим, апелянт вважає, що форма довідки, про яку вказано вище, встановлена не Законом України №2453-УІ, який є спеціальним Законом, що регулює питання призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, а Порядком та додатками до нього, що затверджені Постановою правління ПФУ, які не є законом чи прирівняним до закону законодавчим актом і не мають вищої юридичної сили та фактично суперечать суті положень ч.3 ст.141 цього ж Закону та звужують конституційні права суддів. Апелянт також звертає увагу на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки повістки про виклик в судове засідання на 25 жовтня 2018 була вручена йому лише 26 жовтня 2018 року, що підтверджується даними пошукової системи Укрпошти, копія результатів яких надається; також апелянт не був належно повідомлений і про підготовче засідання, що унеможливило реалізацію ним в повній мірі своїх процесуальних прав, як учасника справи, визначених ст.44 КАС України, зокрема на безпосередньою участь в судовому засіданні. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці; при цьому, перелік складових суддівської винагороди є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Позивач (апелянт) - ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - Красневич Ю. Б. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник відповідача - Апеляційного суду Львівської області у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у його відсутності прави за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржуване рішення скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Постановою Верховної Ради України № 1515- УІІІ від 08 вересня 2016 року "Про звільнення суддів" ОСОБА_1 звільнений з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України.

Наказом голови Апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2016 року позивача виведено із штату апеляційного суду.

Стаж судді, який дає ОСОБА_1 право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 33 роки 05 місяців та 02 дні, а безпосередньо на посаді судді - 28 років 05 місяців та 16 днів.

22 вересня 2016 року позивач подав до органів Пенсійного фонду України повний пакет документів для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, у тому числі, документи про стаж роботи на посаді судді та довідку про заробітну плату для призначення (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання № 389/07.20 від 22 вересня 2016 року по формі згідно з Додатком 2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 січня 2008 року № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 200/14891 із змінами внесеними згідно з постановою Пенсійного фонду № 2-4 від 11 лютого 2013 року.

З 01 грудня 2016 року збільшено мінімальну заробітну плату, що обумовило збільшення розміру посадового окладу працюючим суддям.

У січні 2017 року ОСОБА_1 подав до органів Пенсійного фонду України заяву про перерахунок раніше призначеного грошового утримання та довідку № 454/0720 від 01 грудня 2016 року про заробітну плату судді на відповідній посаді, яка відповідає формі згідно з Додатком № 2 до Порядку, згідно з якою заробітна плата судді з 01 грудня 2016 року на відповідній посаді складає 31680 грн. та складається з посадового окладу - 17600 грн. та 80 % надбавки за вислугу років - 14080 грн.

На підставі даних цієї довідки зроблено перерахунок довічного грошового утримання і таке становить після проведення відрахувань суми ПДФО та військового збору із суми, що перевищує 10740 грн. - до виплати 25383,81 грн.

Виплата довічного грошового утримання у такому розмірі здійснюється позивачу з 05 січня 2017 року.

У червні 2017 року ОСОБА_1 отримав довідку за № 07.24/84/2017 від 23 червня 2017 року, відповідно до якої із нарахованої у травні 2016 року допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу - 15950 грн. утримано податок на доходи з фізичних осіб в розмірі 18 % та військовий збір в розмірі 1,5 % та сплачено єдиний соціальний внесок у розмірі 22%; після проведення таких відрахувань сума матеріальної допомоги на оздоровлення була виплачена разом із заробітком, із вказаної суми утримано податок та збір відповідно до Податкового кодексу України, а також єдиний соціальний внесок в розмірі 22 % від нарахованої суми відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

За даними подання № 17 Апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2016 року про встановлення позивачу щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці та відповідної довідки про заробітну плату для встановлення довічного грошового утримання від 22 вересня 2016 року за № 389/07.20, а також довідки № 454/0720 від 01 грудня 2016 року про заробітну плату для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - не враховано суми матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

11 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Пустомитівському районі (Галицьке об'єднане управління пенсійного фонду України м. Львова) із заявою про перерахунок з 23 вересня 2016 року щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням відомостей про виплату допомоги на оздоровлення.

Листом №Ш- 22/ПС від 17 жовтня 2017 року Галицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Львова відмовило в проведенні перерахунку грошового утримання позивача, мотивуючи це відсутністю у довідці про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додатку 2 до Порядку) даних про нарахування та виплату в липні 2016 року допомоги на оздоровлення, а інформаційна довідка Апеляційного суду Львівської області № 07.24/79/2017 від 23 червня 2017 року не є довідкою про заробітну плату судді (суддівську винагороду), яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці. Крім того, допомога на оздоровлення судді не відноситься до суддівської винагороди в розумінні положень ст.129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та не може бути підставою для врахування такої виплати при здійсненні призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

02 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Апеляційного суду Львівської області із заявою про видачу довідки згідно з Додатком № 2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України для проведення перерахунку розміру призначеного позивачеві щомісячного довічного грошового утримання з 22 вересня 2016 року з урахуванням розміру отриманої позивачем у 2016 році матеріальної допомоги на оздоровлення, а також довідки аналогічної форми про заробітну плату для перерахунку і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням підвищення посадових окладів працюючим суддям з 01 грудня 2016 року для подання до Пенсійного фонду України з метою проведення перерахунку, донарахування та виплату відповідних сум довічного грошового утримання з часу його призначення та з часу проведення перерахунку з врахуванням збільшення посадових окладів працюючим суддям.

Листом № 07.24/153/2017 від 06 листопада 2017 року Апеляційний суд Львівської області відмовив ОСОБА_1 у наданні вказаних довідок, зазначивши, що відповідно до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1, довідка встановленого взірця згідно з Додатком № 2 не передбачає зазначення суми матеріальної допомоги на оздоровлення, а лише складові суддівської винагороди.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що вказує на правомірність дій відповідачів та необґрунтованість позовних вимог позивача щодо здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 зазначив, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Гарантуючи незалежність суддів, держава зобов'язується її забезпечити, зокрема, через матеріальний і соціальний захист, що включає гарантію виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

У Рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 Конституційний Суд України охарактеризував щомісячне довічне грошове утримання як особливу форму соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання суддів, у тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді; щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага; особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування (абзаци п'ятий, шостий, сьомий пункту 7 мотивувальної частини).

Відповідно до абз.2 п.25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року № 245З-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402- VIII визначено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Аналогічне правове регулювання закріплено у Законі України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності 30 вересня 2016 року та діяв на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок призначеного йому утримання.

Зокрема, ст.135 Закону України від 02 червня 2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вказаний перелік складових суддівської винагороди є сталим та вичерпним, а розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром суддівської винагороди.

Таким чином, спеціальним законом, який регулює питання призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці - Законом України «Про судоустрій і статус суддів», чітко визначено склад суддівської винагороди, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, до якого не входить матеріальна допомога на оздоровлення.

Аналогічна правова позиція неодноразово була висловлена в рішеннях Верховного Суду: від 18 липня 2018 року у справі № 638/12151/17, від 19 червня 2018 року по у справі № 592/7834/17 та від 25 квітня 2018 року у справі № 333/4196/17, і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Аналізуючи фактичні обставини справи, практику Верховного Суду та наведені вище норми, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області правомірно не включив матеріальну допомогу на оздоровлення до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, оскільки згідно зі ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» така допомога не входить до складу суддівської винагороди і вказана правова норма розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому, безпідставними, на думку колегії суддів, є покликання апелянта на необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також на пункт 2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, згідно з якими матеріальна допомога на оздоровлення повинна включатися до складу суддівської винагороди, оскільки спеціальним законом, яким у даному випадку є Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддівська винагорода не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, ніж цей Закон.

Також безпідставними є покликання апелянта на ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, враховується у заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, оскільки застосування цих норм можливе у разі призначення пенсії, а не щомісячного довічного грошового утримання, яке визначено спеціальним законом - Законом України «Про судоустрій та статус суддів».

Також суд апеляційної інстанції вважає помилковим покликання апелянта на необхідність застосування до спірних правовідносин рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08 червня 2016 року, оскільки зазначене рішення не стосується питання включення матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної оплачуваної відпустки у складову суддівської винагороди та розрахунку довічного грошового утримання судді.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання Апеляційного суду Львівської області видати довідку для перерахунку і виплати щомісячного довічного утримання суддів з врахуванням даних про отримання допомоги на оздоровлення, колегія суддів дійшла висновку, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки, враховуючи затверджену форму Довідки, згідно з Додатком 2 до Порядку, Апеляційний суд Львівської області повинен діяти у його відповідності, покликання відповідача на те, що відповідно до ч.2ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» допомога на оздоровлення в довідці не відображається, є обґрунтованими, так як за змістом п.5 Довідки, що у додатку 2 до Порядку, в такому передбачено зазначення інших виплат, які враховуються при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

Колегія суддів також звертає увагу на те, п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських судців до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок судців наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту' на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права, оскільки у матеріалах справи відсутні докази своєчасного повідомлення позивача - ОСОБА_1 про судовий розгляд цієї адміністративної справи 25 жовтня 2018 року.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.317 КАС України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія судців дійшла висновку, що суд першої інстанції повно дослідив обставини справи, правильно застосував норми матеріального права, разом з тим прийняв рішення з порушенням норм процесуального права, у зв'язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст. 242, 243, 246, 250, 272, 287, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 329 КАС України,

СУД,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року у справі №461/8617/17 скасувати, та прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
судді О. М. Гінда
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 15 квітня 2019 року.