Справа № 463/6858/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/4010/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

представника позивача ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 07лютого2019 року (прийняте у місті Львові суддею Шереметою Г.І.) в адміністративній справі № 463/6858/18 за позовом ОСОБА_3 до управління патрульної поліції у м.Львові (далі - УПП у м.Львові) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Личаківського районного суду міста Львова із вказаним позовом та просив скасувати постанову УПП у м.Львові серії НК №464904 від 12.11.2018, якою на нього накладено стягнення у виді штрафу в сумі 1020 грн за порушення вимог частини п'ятої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він не порушував Правил дорожнього руху; крім того, під час розгляду справи відповідачем були порушені вимоги статтей 251, 254, 256, 268, 280, частини другої статті 283 КУпАП, оскільки не було складено протокол про адміністративне правопорушення, не зазначено свідків адміністративного правопорушення та не зазначено доказів, які б підтверджували вчинення адміністративного правопорушення.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ОСОБА_3, який вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи і порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд під час розгляду справи не з'ясовував всіх обставин, щодо зупинки автомобіля та наявної в цьому місці розмітки. Крім того, зазначає, що йому належним чином не було роз'яснено його права.

У судовому засіданні представник позивача просить апеляційну скаргу задовольнити із зазначених вище підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 15.1 ПДР передбачено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Пунктом 5.38 Розділу «Дорожні знаки» передбачено, що знак "Місце для стоянки" застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів. Знак з літерою "Р" та символом даху застосовується для критих стоянок. Знак з літерою "Р" та символом автобуса застосовується для критих стоянок з можливістю пересадки на маршрутні транспортні засоби.

Табличка до дорожніх знаків7.17 "Особи з інвалідністю" означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю" відповідно до вимог цих Правил.

Частиною п'ятою статті 122 КУпАП передбачено, зокрема, що зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки) тягне за собою накладення штрафу в розмірі від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено судом, 12.11.2018 щодо позивача складено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

За змістом цієї постанови ОСОБА_3 о 12 год. 20 хв. у м. Львові по вул. Академіка Гнатюка, 2, керуючи автомобілем марки BMW 525, номерний знак НОМЕР_1, здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії знаку 5.38 ПДВ із табличкою 7.17, у зв'язку з чим на нього накладено стягнення у виді штрафу в сумі 1020 грн відповідно до частини п'ятої статті 122 КУпАП.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п'ятою статті 122 КУпАП,повністю доведена.

Доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем правопорушення судом не здобуто і позивачем не надано.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

З пояснень позивача видно, що він здійснив зупинку автомобіля у передбаченому для цього місці,а знаку 5.38 ПДР із табличкою 7.17, який уточнює, що стоянка передбачена для осіб з інвалідністю не бачив, оскільки він встановлений зі сторони пр. Свободи, а він рухався з вул.Січових Стрільців. Крім того, зазначає, що на місці його зупинки не було розміщено розмітки, яка б надала змогу розпізнати, що це стоянка для осіб з інвалідністю.

З наведеного видно, що позивач не заперечує факту здійснення зупинки автомобіля у зоні дії знаку 7.17, а тільки покликається на неналежне розміщення знаку і розмітки.

Щодо доводів скаржника, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 8.1. Розділу «Регулювання дорожнього руху» ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

З наведеного видно, що дія знаку 5.38 із табличкою 7.17 може бути врегульована як знаками так і дорожньою розміткою.

При цьому, згідно із пунктом 8.2. Розділу «Регулювання дорожнього руху» ПДР дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Пунктом 8.2-1 Розділу «Регулювання дорожнього руху» ПДР передбачено, що дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Враховуючи наведене та те, що знак 5.38 із табличкою 7.17 розташований по вулиці Академіка Гнатюка відповідно до правил ПДР, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивач не побачив знаку тільки через те, що ним з метою здійснення зупинки здійснено перетин суцільної лінії, яка розділяє рух по вулиці Академіка Гнаюка.

Пунктом 1.10 Розділу «Загальні положення» ПДР визначено, що дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не врахував дорожню обстановку та порушив вимоги ПДР і постанова щодо нього була прийнята правомірно.

Доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем правопорушення чи допущення відповідачем процесуальних порушень під час складання постанови про адміністративне правопорушення, судом не здобуто, а ті обставини, з яких позивач просить скасувати постанову, на переконання суду, наведені ним з метою уникнення адміністративної відповідальності, а постанову було складено з дотриманням пунктів 4, 5 розділу І, пунктів 1, 2 розділу ІІІ, розділів IV,V, ХІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395; зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853, при тому, що складання протоколу про адміністративне правопорушення за частиною п'ятою статті 122 КУпАП цією Інструкцією не передбачено.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07 лютого 2019 року в адміністративній справі № 463/6858/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин