Справа № 826/14110/16
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Земляної Г.В.,

за участю секретаря Суркової Д.О.,

представник відповідача Борозни М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби м. Києва на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРТ Медіа» до Головного управління Державної фіскальної служби м. Києва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОРТ Медіа» звернулось до суду з даним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.06.2016 №, №, якими збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток.

Позовні вимоги обґрунтовані неправомірністю спірного грошового нарахування з огляду на помилковість висновків перевірки та відсутність зазначених в акті перевірки порушень податкового законодавства щодо формування позивачем витрат і податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «ФРГ ЛТД», які підтверджені необхідними документами. Позивач вважає необґрунтованим висновок відповідача щодо безтоварності господарських операцій, оскільки відповідних фактів перевіркою не встановлено. Покази свідка, на протокол допиту якого зроблено посилання в акті перевірки, не підтверджені іншими доказами (показами свідка, висновками експертизи, вироком суду), а посилання в акті на ненадання позивачем документів до перевірки є безпідставним, оскільки, крім наданих позивачем до перевірки документів, інших документів відповідачем не запитувалося, акт про відмову в їх наданні не складався.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено, при цьому, суд першої інстанції дійшов до висновку, що наведені в акті перевірки обставини і висновки щодо діяльності контрагента позивача всупереч п. 83.1 ст. 83 Податкового кодексу України, ст. 77 КАС України, не підтверджені відповідними доказами, які могли бути підставою для таких висновків.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Доводи апелянта обґрунтовані тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не взято до уваги та не надано належної правової оцінки наявним беззаперечним доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про неповне з'ясування всіх обставин судової справи, висновки суду суперечать нормам матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що до перевірки не надано звітів у яких було б конкретизовано, які саме рекламні послуги надано, а також додатків до договорів зі списками веб-сайтів (радіостанцій), на яких розміщувалась реклама. Крім того, у актах надання послуг міститься лише найменування наданої послуги, з них неможливо встановити обсяг проведених робіт, кількість витраченого часу, використані інформаційні матеріали, а також ідентифікувати участь контрагентів у виконанні робіт/наданні послуг, дані звіти не розкривають спектр наданих послуг.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав і просив її задовольнити.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду представник позивача до суду вдруге не прибув, надавши знову клопотання про перенесення розгляду справи, посилаючись, на цей раз, на хворобу директора Товариства, проте, будь-яких доказів на підтвердження зазначеної причини суду не надав. Водночас, враховуючи, що явка сторін до суду апеляційної інстанції не є обов»язковою і судом такою не визнавалась, в свою чергу, строки розгляду апеляційної скарги є обмеженими, колегія суддів вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки матеріали справи є достатніми для вирішення справи по суті апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарг підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що у період з 04.05.2016 року по 11.05.2016 року ГУ ДФС у м. Києві проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ОРТ Медіа» з питань дотримання податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «ФРГ ЛТД» за період з 01.12.2014 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт №84/26-15-14-07-02-10/36477269 від 18.05.2016.

В акті зазначено про порушення позивачем пп.пп. 14.1.27, 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 137.1 ст. 137, п.п. 138.2, 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток за 2014 рік на загальну суму 173703 грн; п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість (ПДВ) за грудень 2014 року на загальну суму 193003 грн.

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 06.06.2016 року №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 289505 грн, у т.ч. 193003 грн - податкове зобов'язання, 96502 грн - штрафні санкції, та №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на 260555 грн у т.ч. 173703 грн - податкове зобов'язання, 86852 грн - штрафні санкції.

Вказані податкові повідомлення-рішення є предметом цього позову, оскільки позивач вважає їх протиправними.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не згодна з огляду на наступне.

Так, згідно ст.134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Пунктом 138.1 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно із підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, серед іншого, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

В силу п.201.10 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 ГК України).

Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з вищенаведених норм, обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.

За таких обставин, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватись на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою встановлено відображення позивачем у податковому обліку за грудень 2014 року фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «ФРГ ЛТД» з придбання рекламних послуг.

Так, 05.11.2014 між позивачем (Замовник) і ТОВ «ФРГ ЛТД» (Виконавець) укладено ряд договорів №15 і №16 про надання рекламних послуг, за умовами яких Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання провести рекламну кампанію в мережі Інтернет, ефірах телеканалу та радіоканалу, розміщення зовнішньої реклами для замовника, а замовник зобов'язується приймати та оплачувати послуги виконавця в строки та на умовах обумовлених у цьому договорі та додатках до нього.

Відповідно до цих договорів сторонами складено акти надання послуг від 31.12.2014 №№ 3112/467, 3112/468, 3112/447, 3112/448, 3112/450, а також ТОВ «ФРГ ЛТД» виписано на користь позивача податкові накладні від 31.12.2014 №№ 11, 12, 13, 14, 15. Розрахунки між підприємствами здійснювалися у безготівковій формі.

Висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що до перевірки не надано звітів, у яких би конкретизувалися, які саме послуги надано, а також додатків до договорів зі списками веб-сайтів (радіостанцій), на яких розміщувалась реклама.

Також в акті зазначено, що згідно з аналізом баз ДФС України по ТОВ «ФРГ ЛТД» встановлено: стан « 7» - до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей; директор, засновник та бухгалтер одна особа; остання декларація з ПДВ подана за січень 2015 року; підприємство не подавало фінансові звіти, у зв'язку з чим неможливо встановити наявність основних засобів на підприємстві; підприємством не подано декларацію з податку на прибуток за 2015 рік.

Крім цього, в акті зазначено, що згідно з протоколом допиту свідка ОСОБА_4 від 26.06.2015, проведеного старшим о/у Бердянської ОДПІ ОСОБА_5, свідок не мав відношення до здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «ФРГ ЛТД», а за винагороду повинен був надати громадянину ОСОБА_6 копію свого паспорта і поставити у нотаріуса кілька своїх підписів.

Відповідач зробив висновок про те, що оскільки документи і податкові накладні від імені ТОВ «ФРГ ЛТД» підписані ОСОБА_4, який дав показання щодо непричетності до здійснення фінансово-господарської діяльності цього Товариства, то позивач не мав права включати суми взаємовідносин з ТОВ «ФРГ ЛТД» до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування та податкового кредиту.

Також відповідач зробив висновок про те, що оскільки первинних документів не подано до перевірки у повному обсязі, то не доведено факт отримання рекламних послуг позивачем від ТОВ «ФРГ ЛТД» з метою їх подальшої реалізації.

Водночас, відповідно до ч. 1,2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Рекламні послуги належать до безтоварних операцій і за своєю суттю є витратами на збут. Документами, що підтверджують фактичне отримання рекламних послуг можуть бути акти приймання-передачі послуг або інші документи, що підтверджують фактичне надання (отримання) послуг, які повинні мати всі обов'язкові реквізити первинних документів, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», звіти про надані (отримані) рекламні послуги, в яких мають бути викладені результати наданих послуг, їх якісні, кількісні показники, а також бухгалтерські та статистичні документи, що підтверджують збільшення обсягу продажу, розміру доходу тощо.

Для врахування витрат на рекламні послуги при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток та формування податкового кредиту необхідне доведення безпосереднього зв'язку понесених витрат з господарською діяльністю платника податків та підтвердження первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, які б засвідчували факт здійснення господарської операції.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

На підтвердження фактичного здійснення операцій з надання (отримання) рекламних послуг, враховуючи специфіку таких послуг та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, зокрема і ті, які посвідчують мету, об'єктивну необхідність, економічну доцільність отримання відповідних послуг, а також можливість проведення таких операцій контрагентом з урахуванням необхідного часу, місця, матеріальних ресурсів необхідних для надання таких послуг.

При цьому, наявні в матеріалах справи акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) не розкривають зміст та обсяг наданих послуг (не дають можливість ідентифікувати, яку саме продукцію було розміщено, вид рекламного матеріалу), не містять певних медіа планів, вимог до рекламного матеріалу, доказів розміщення в мережі Інтернет.

Крім того, акти здачі-прийняття робіт є узагальнюючими документами, в них не конкретизовано які саме послуги виконувались (перелік наданих послуг), виконавців таких послуг, обсяг наданих послуг, період їх надання.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 19.06.2018 (справа №826/14171/13-а), від 20.06.2018 (справа №826/3952/13-а), від 25.06.2018 (справа 826/20685/14).

Суд звертає увагу, що формальна наявність у покупця первинних документів, необхідних для віднесення певних сум до складу витрат відповідного періоду не є безумовною підставою для віднесення до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість по сумнівним господарським операціям у разі недоведення реальності здійснених господарських операцій та придбання товарів/послуг з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку.

Крім того, як вбачається з вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13.03.2015 року по справі №310/10650/14-к відносно ОСОБА_4, який згідно наданих первинних документів значився директором контрагента позивача - ТОВ «ФРГ ЛТД» і підписував від імені цього Товариста первинні документи, він перебував під вартою у період з 05.12.2014 року по 13.03.2015 року включно, отже, не мав реальної (фізичної) можливості підписувати документи по господарським взаємовідносинам з позивачем, які тривали з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року, при цьому значна частина первинних документів, що містяться в матеріалах справи, датована після 05.12.2014 року.

Дані обставини свідчать про те, що господарські взаємовідносини носять характер безтоварних, створених без мети настання правових наслідків.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, зазначеній у постанові від 26 червня 2018 року у справа №816/1422/17, платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема формування податкового кредиту з ПДВ та його подальше бюджетне відшкодування. Крім того, прояв такої обачності й обережності при виборі постачальника послуг та вчинення будь - яких дій на предмет перевірки податкової «доброчесності» контрагента, зокрема за доступними електронними базами даних на сайті контролюючого органу (база платників ПДВ, база анульованих свідоцтв платників ПДВ, база недобросовісних платників ПДВ, база місць масової реєстрації платників податків, отримання завірених копій статутних та реєстраційних документів, копій паспорта особи, яка підписуватиме договір, довідку про кількість співробітників контрагента, тощо), перевірки загальнодоступної інформації щодо наявності кримінальних проваджень за участю контрагента, в подальшому свідчитимуть на користь висновку, що платником податків вжито належні та достатні дії щодо його обізнаності на предмет податкової «надійності» такого контрагента та вказуватимуть на правомірність формування податкового обліку за господарськими операціями з таким контрагентом.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не було надано будь - яких доказів, які б свідчили про виявлену ним належну обачність й обережність при виборі постачальника послуг, що в сукупності з встановленими обставинами справи та з урахуванням характеру спірних правовідносин, які склались у цій справі, також свідчить про обґрунтованість тверджень контролюючого органу про безпідставність формування податкового обліку позивача за господарськими операціями з ТОВ «ФРГ ЛТД».

За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку щодо протиправності відображення даних у податковому обліку за спірними операціями, тому податкові повідомлення рішення від 06.06.2016 №, №, які є правомірними та не підлягають скасуванню.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а також, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби м. Києва задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року - скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРТ Медіа» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 18.04.2019.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

Г.В. Земляна