Справа № 440/3549/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 р.Справа № 440/3549/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Калитки О. М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, м. Полтава, повний текст складено 22.12.18 року по справі № 440/3549/18

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 30.06.2017 №91056-13, яким ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 162182,33 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, а саме: п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України (в редакції 01.01.2015 р.), ст. 12 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", ч. 2 ст. 77 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Вказав на неможливості застосування рішення Заворсклянської сільської ради від 26.01.2015 "Про встановлення місцевих податків і зборів на території Заворсклянської сільської ради" до відносин, які виникають у 2016 році.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_3 є власником, зокрема, нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою Полтавська область, Полтавський район, с.Головач, вул. Леніна, 8, загальною площею 15032,2 кв.м., що підтверджується технічним паспортом плану земельної ділянки за адресою вул. Леніна,8, с.Головач, Полтавський район, Полтавська область на 3 арк; договором купівлі-продажу та додатками до нього; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою вул. Леніна,8, с.Головач, Полтавський район, Полтавська область.

30.06.2017 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №91056-13, яким було визначено суму податкового зобовязання за платежем з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичним особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості у сумі 162182,33 грн. за 2016 рік.

Позивач, непогодившись із прийнятим рішенням, оскаржив його до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що винесене контролюючим органом податкове повідомлення-рішення №91056-13 від 30.06.2017 року, яким було визначено суму податкового зобовязання за платежем з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості у сумі 162182,33 грн. за 2016 рік, є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно пп.1 п.1 ст. 266 Податкового кодексу України в редакції від 01.01.2016 року ( далі ПК України) платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно п. 2 ст. 266 ПК України обєктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. При цьому, обєкти нерухомості позивача, відповідно наданих позивачем документів, не відносяться до обєктів, які не підпадають під обєкт оподаткування, відповідно пп.2 п.2 ст.266 ПК України.

Згідно пп. 1, 2 п.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно пп.1 п. 4 ст. 266 ПК України, база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

За пп.1 п.5 ст.266 ПК України, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Судом встановлено, що Заворсклянською сільською радою, під юрисдикцію якої підпадає й с.Головач, де знаходиться обєкт оподаткування, було прийнято рішення від 26.01.2015 року "Про встановлення місцевих податків і зборів на території Заворсклянської сільської ради". Зокрема, у додатку 1 до вказаного рішення прийнято Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Заворсклянської сільської ради.

Колегія суддів вважає хибними доводи скаржника про те, що вказаним рішенням було введено податки саме на 2015 рік, а тому нарахування на 2016 рік є незаконним, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настав за плановим періодом.

Водночас п. 4 Розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" ( далі - ОСОБА_4 № 909) визначено, що в 2016 році до відповідних рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Разом з цим принцип стабільності податкового законодавства, визначений пп.4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Кодексу, регламентує, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Податкове законодавство складається у тому числі й з рішень органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків і зборів, прийнятих за правилами, встановленими Кодексом (п. 3.1 ст. 3 Кодексу). Офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами ( п. 12.5 ст. 12 Кодексу).

Таким чином, принцип стабільності податкового законодавства поширюється і на відповідні рішення органів місцевого самоврядування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що прийняття Заворсклянською сільською радою рішення від 26.01.2015 року про встановлення місцевих податків відповідає законодавству та може застосовуватися до податкових зобовязань за податковий період у 2016 році, отже вимоги ПК України є дотриманими.

За пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно пп. 266.4.2 п.266.4 ст.266 ПК України органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об'єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

За ч.2 пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

З 01 січня 2015 набрав чинності ОСОБА_4 України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 №71-VIII, згідно з яким, зокрема, статтю 266 Податкового кодексу України викладено в іншій редакції та введено новий вид податку податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За приписами підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 вказаного Кодексу (в редакції чинній на 1 січня 2015 року) ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Як передбачено підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

З 01 січня 2016 року набрав чинності ОСОБА_4 України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24 грудня 2015 року №909-VІІІ, згідно з яким підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, станом на 2016 рік) викладено у такій редакції: ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та рад обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, законодавець встановив чіткий строк до якого органами місцевого самоврядування необхідно прийняти рішення про встановлення місцевих податків та зборів. В той же час пунктом 4 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Отже, у 2016 році зупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, а, відповідно, відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Окрім того, підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада обєднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обовязковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Таким чином, Податковим кодексом України встановлений обовязок громадянина сплатити податок за 2016 рік незалежно від наявності рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів.

Даная позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 24.04.2018 року № 803/1307/17.

Відповідно п.5.1, додатку 1 до рішення Заворсклянської сільської ради від 26.01.2015 року "Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Заворсклянської сільської ради", ставки податку для обєктів житлової/нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюється у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітнього (податкового) року, за 1 кв.метр бази оподаткування.

Відповідно ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 року, у 2016 році мінімальна заробітна плата установлена: у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1550 гривень.

Відповідно п.5.3 додатку 1 до рішення Заворсклянської сільської ради від 26.01.2015 року "Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Заворсклянської сільської ради", ставки податку для обєктів житлової нерухомості для усіх місць розташування (зональності) встановлюються у таких розмірах: для гаражів 0,01 %; зали (споруди) спортивні 0,01 %; інші 1%.

Як свідчать матеріали справи, у власності гр. ОСОБА_3 наявний обєкт нежитлової нерухомості загальною площею 15032,2 м2, за адресою: Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Головач, вул. Леніна, 8 (дата державної реєстрації права власності 15.07.2008), який складається з: адмінкорпусу загальною площею 2739 м2, спального корпусу загальною площею 3092,6 м2, пральні загальною площею 310,9 м2, котельні загальною площею 355,6 м2, клубу планетарію загальною площею 1327,3 м2, душової загальною площею 73,1 м2, складського приміщення загальною площею 168,3 м2, їдальні літньої загальною площею 1965,5 м2, трьохповерхового корпусу загальною площею 1266,6 м2, складу овочесховища загальною площею 378,8 м2, трансформаторної підстанції №1 загальною площею 50,8 м2, трансформаторної підстанції №2 загальною площею 40,9 м2, спортзалу загальною площею 1434,1 м2, плавального басейну загальною площею 910 м2, стрілкового тиру загальною площею 211,1 м2 та гаражу загальною площею 707,6 м2 (відповідно до плану земельної ділянки громадського будинку дитячого оздоровчого табору за адресою вул.Леніна,8, с.Головач; договору купівлі-продажу від 11.07.2008 року; витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №18662636 від25.04.2008 року)

Враховуючи ставки податку для нежитлової нерухомості встановлені за рішеннями Заворсклянської сільської ради Полтавського району 30 сесії 6 скликання від 26 січня 2015 року, зокрема, для гаражів та залів (споруд) спортивних 0,01% (1378 грн * 0,01% = 0,1378 0,14 грн.); інших обєктів нежитлової нерухомості 1% (1378 грн * 1%=13,78 грн.), позивачу нарахований податок на нерухоме майно:

- за спортивні зали (споруди) та гараж 456,79 грн. = (1434,1 м2+910 м2+211,1 м2+707,6 м2.) * 0,14 грн. = 3262,8 м2 * 0,14 грн. Винесене податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 № 91055-13 на суму 456,79 грн.

- за інші обєкти нежитлової нерухомості 162182,33 грн = (2739 м2+3092,6 м2+310,9 м2+355,6 м2+1327,3 м2+73,1 м2+168,3 м2+1965,5 м2+1266,6 м2+378,8 м2+50,8 м2+40,9 м2)*13,78 грн. = 11769,4 м2*13,78 грн. Винесене податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 №91056-13 на суму 162182,33 грн.

Отже, при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 30.06.2017 №91056-13, контролюючий орган обчислював суму зобовязання з врахуванням інформації з отриманих рішень про встановлення місцевих податків та зборів від органів місцевого самоврядування та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Щодо аргументів позивача про дефектність отриманого податкового повідомлення-рішення в частині відсутності розрахунку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно вказав на те, що відповідно до абз. 3 п.58.1 ст.58 ПК України до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій. До оскаржуваного повідомлення рішення не оформлявся розрахунок, а тому він й не надавався позивачу. Водночас, оскаржуване податкове повідомлення-рішення має всі реквізити, передбачені положеннями ст. 58 Податкового кодексу України та відповідно до цієї статті Кодексу до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

До того ж за приписами статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в розмірі і в порядку, встановленими законом. Тому процедурні порушення, допущені контролюючим органом при надісланні (врученні) платнику податку податкового повідомлення-рішення, не призводять до порушення прав позивача та не можуть бути обставиною, яка звільняє платника податків від обов'язку щодо сплати податкового зобовязання, а відтак не можуть бути підставою для скасування рішення податкового органу, оскільки. Суть податкового зобов'язання та факт вчинення позивачем порушення у даному випадку не змінюється.

Щодо аргументів скаржника про неможливість застосування рішення Заворсклянської сільської ради Полтавського району 30 сесії 6 скликання від 26 січня 2015 року, в контексті порядку його оголошення, колегія суддів зазначає наступне.

Як вказано вище, контролюючий орган обчислює суму податкового зобовязання з місцевих податків на основі інформації з отриманих рішень про встановлення місцевих податків та зборів від органів місцевого самоврядування та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При обчисленні досліджуються розміри ставок податків, а порядок оголошення рішення місцевою радою не підлягає дослідженню.

Позивач аргументує свою позицію, посилаючись на положення Закону України "Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації" від 23.09.1997 року №539/97-ВР. Проте позивачем не враховано, що це акт спеціального законодавства, який поширюється лише на оприлюднення рішень в засобах масової інформації.

При встановлені порядку оприлюднення рішень органів місцевого самоврядування необхідно визначити їх правову природу.

Рішення про встановлення місцевих податків і зборів підпадають під категорію регуляторних актів, ознаки яких надані у ст.1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" від 11.03.2003 №1160 (далі ОСОБА_4 України №1160).

Порядок офіційного оприлюднення регуляторних актів передбачено у ст. 8 Закону України №1160, проте, п.4 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24 грудня 2015 року № 909-VIII встановлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Як випливає з аналізу п.4 вказаного Закону № 909-VIII, рішення Заворсклянської сільської ради від 20.01.2016 року підпадає під категорію "прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік". Таким чином, до вказаного рішення не застосовуються вимоги, передбачені пп. 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України та ст.8 Закону України №1160, а тому порядок їх оприлюднення буде ґрунтуватися на вимогах загального законодавства.

Відповідно до пп.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року №2939- VI, доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом;

2) надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до п.7 рішення Заворсклянської сільської ради від 26 січня 2015 року оприлюднення рішення відбувалося на дошці оголошень, яка підпадає під категорію "інформаційнй стенд".

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що рішення Заворсклянської сільської ради від 26 січня 2015 року оприлюднено належним чином.

Ст. 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що доказів скасування або зупинення за рішенням суду рішення Заворсклянської сільської ради від 26.01.2015 року сторонами не надано, а тому рішення Заворсклянської сільської ради від 26.01.2015 року підлягає застосуванню.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що винесене контролюючим органом податкове повідомлення-рішення №91056-13 від 30.06.2017 року, яким було визначено суму податкового зобовязання за платежем з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості у сумі 162182,33 грн. за 2016 рік, є законним та обґрунтованим, а отже позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 року по справі 440/3549/18 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 року по справі № 440/3549/18 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_4
Повний текст постанови складено 18.04.2019 року