Справа № 2а-10849/11/1370
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/1275/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Макарика В.Я.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управлінням ДФС у Львівській області, правонаступника Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Лунь З.І.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Львові о 10 год. 54 хв. 20 грудня 2018 року, повне судове рішення складено 21 грудня 2018 року, у справі № 2а-10849/11/1370 за адміністративним позовом Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Львівський відділ реєстраційно-екзаменаційної роботи Управління Державтоінспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів,

В С Т А Н О В И В:

05.10.2011 Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м.Львова, звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, просила стягнути з відповідача податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 28 740 грн.

Протокольною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року допущено заміну позивача правонаступником - Личаківською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язковою передумовою прийняття посадовою особою відповідного державного органу рішення про першу реєстрацію в Україні транспортного засобу з присвоєнням державного номерного знаку Закон визначає факт пред'явлення заявником оригіналу квитанції (платіжного доручення) про сплату податку. Відсутність документів про сплату податку є підставою для відмови у вчиненні реєстраційної дії. На момент реєстрації автомобіля ОСОБА_3 надавав для перевірки докази (квитанцію) про сплату податку в сумі 28740,00грн.; причини ненадходження до бюджету коштів за реєстрацію згаданого в цій справі автомобіля та ще понад тисячі інших автомобілів вже вісім років розслідуються в порядку кримінального судочинства, результати розслідування в контексті спірних правовідносин - відсутні. Суд першої інстанції зазначив, що податковий орган не надав належних доказів проведення перевірки відповідача на предмет дотримання ним податкового законодавства щодо сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (наприклал, акт перевірки), а також доказів узгодження суми податкового зобов'язання шляхом надіслання відповідачу податкового повідомлення-рішення. Крім того, суд першої інстанції вказав, що позивач не надав суду доказів скерування відповідачу податкових вимог. З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для стягнення з відповідача податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Личаківська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року та постановити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що реєстрація транспортного засобу не є доказом того, що податок відповідач сплатив, як і не є підставою звільнення відповідача від конституційного обов'язку сплатити такий податок. Скаржник вказує, що відповідач не надав оригінал квитанції, яку повинен був отримати після завершення приймання готівки відповідно до Інструкції, затвердженої наказом МВС № 379. Скаржник зазначає, що контролюючий орган визначає суму податкового зобов'язання лиш щодо юридичних осіб (платників податку), що не поширюється на фізичних осіб - власників транспортних засобів.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2019 задоволено клопотання Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області про заміну позивача правонаступником та замінено Личаківську ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області правонаступником - Головним управлінням ДФС у Львівській області.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися, явку повноважного представника не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, Контрольно-ревізійним управлінням у Львівській області проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області за період з 01.01.2010 по 30.06.2010.

Для ідентифікації транспортних засобів, зазначених в акті Контрольно-ревізійного управління у Львівській області від 16.11.2010 №08-22/52, Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області скерувало лист до ДПА у Львівській області, яким надано інформацію стосовно номерів агрегатів (кузова або шасі) та державні номерні знаки на момент першої реєстрації на території України для транспортних засобів, власники яких мають заборгованість по сплаті податку більше 500 гривень.

Вказаним листом повідомлено, що ОСОБА_3 зареєстрував транспортний засіб МЕRCEDES-BENZ 412D, державний номерний знак НОМЕР_1, 1999 року випуску.

Згідно з Довідкою ДПІ у Шевченківському районі м.Львова про результати перевірки щодо сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів від 19.08.2011 №207/5/17-010 сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, яка підлягала сплаті ОСОБА_3 при першій реєстрації вказаного транспортного засобу становить 28740,00грн.

Оскільки вказана заборгованість ОСОБА_3 не сплачена, ДПІ у Шевченківському районі м.Львова звернулось із позовом до суду про стягнення такої.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. № 3353-XII (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Згідно з частиною 4 статті 34 вказаного Закону державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються підрозділами Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку зареєстрованих транспортних засобів та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Державтоінспекція Міністерства внутрішніх справ України.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 11.12.1991р. № 1963-XII, положення якого діяли на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 1963-XII) платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є громадяни України, які здійснюють першу реєстрацію в Україні.

Транспортний засіб відповідача є об'єктом оподаткування відповідно до статті 2 Закону №1963-XII.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону № 1963-XII перша реєстрація в Україні - це реєстрація транспортного засобу в Україні, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1963-ХІІ податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними особами - перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд.

Статтею 14 Закону України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991р. № 1251-XII, положення якого діяли на час виникнення спірних правовідносин у відповідній редакції, податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів віднесено до загальнодержавних податків.

Згідно з частиною 4 статті 5 Закону № 1963-ХІІ фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами.

На момент реєстрації транспортного засобу відповідачем єдиний на території України порядок державної реєстрації та обліку автомобілів та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлювався Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388 (далі - Правила № 1388)

Згідно з пунктом 2 Правил № 1388 ці Правила є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх.

Відповідно до пункту 3 Правил № 1388 державна реєстрація транспортних засобів здійснюється органами Державтоінспекції МВС з метою контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів встановленим в Україні вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням вимог законодавства, що визначає порядок сплати податків, внесення інших обов'язкових платежів, використання транспортних засобів в умовах воєнного та надзвичайного стану, а також для забезпечення їх обліку та попередження протиправних дій щодо них.

Пунктом 8 Правил № 1388 встановлено, що реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості, яка провадиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку у порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Держпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна і має відповідні документи, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Відповідно до частини 6 статті 5 Закону № 1963-XII у разі відсутності документів про сплату податку або документів, що дають право на користування пільгами, перша реєстрація в Україні, реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку і технічний огляд транспортних засобів не провадяться.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень, дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що здійснення державної реєстрації транспортного засобу без попередньої сплати податку з власників транспортних засобів не передбачено законом. Наявність документів про внесення зазначених платежів є обов'язковою умовою реєстрації таких ТЗ в органах ДАІ. Відсутність квитанції про сплату податку виключає можливість проведення першої реєстрації транспортного засобу.

У разі відсутності документів про сплату податку реєстрація, перереєстрація і технічний огляд транспортних засобів не повинні проводитися, органи реєстрації та проведення технічного огляду повинні контролювати сплату податку перед проведенням технічного огляду, реєстрацією та перереєстрацією транспортних засобів.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20 червня 2018 року (справа №2а-2883/11/1370), від 04 травня 2018 року (справа №2а-2920/11/1370), від 18 грудня 2018 року (справа №2а-144/11/1370), від 04 квітня 2019 року (№2а-3545/11/1370).

З матеріалів реєстраційної справи автомобіля, вперше зареєстрованого на ОСОБА_3, встановлено, що автомобіль марки МЕRCEDES-BENZ 412D, 1999 року випуску, зареєстровано на підставі заяви №8287 від 15.12.2009. В матеріалах справи наявні накладна №167895, видана на підставі вказаної заяви, посвідчення про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 (з відміткою «погашено»), результат пошуку по базі «Посвідчення» центрального серверу ДАІ МВС України (з відміткою «погашено»), документи надані при митному оформленні транспортного засобу з відмітками про проходження митного контролю, сертифікат відповідності та висновок спеціаліста з комплексного дослідження транспортних засобів (а.с.23-29).

Як встановлено судом першої інстанції перерахування сум податку здійснено згідно з квитанцією ЗГРУ КБ «Приватбанк» від 16.12.2009.

Листом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 30.12.2011, скерованим на адресу суду першої інстанції, повідомлено, що за відсутності реквізитів квитанції від 16.12.2009 банк не може надати доказів перерахування відповідачем коштів в сумі 28740 грн. до бюджету по сплаті податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів

Також, до матеріалів справи долучено протокол виїмки від 22.11.2011 згідно з яким слідчим в ОВС слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської області проведено виїмку документації, яка знаходиться в приміщенні Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області та вилучено, зокрема, документи реєстраційної справи ОСОБА_3 (а.с.42-44).

Водночас, 06.03.2012 ОСОБА_3 подав заяву у прокуратуру Львівської області, яка зареєстрована 06.03.2012, просив вжити заходи до працівників ДАІ, які незаконно оформили на заявника три автомобілі, серед яких вказано і автомобіль марки МЕRCEDES-BENZ 412D, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.66).

Супровідним листом Прокуратури Львівської області від 16.03.2012 №06/3-2751-10 вказана заява направлена старшому слідчому слідчого управління ГУ МВС України у Львівській області для розгляду в ході розслідування кримінальної справи №181-0062, порушеної за ознаками злочинів, передбачених статтями 190 ч.4, 358 ч.ч.1,3 КК України (а.с.67).

Листом Залізничного районного відділу ЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 12.12.2013 №16/14-13171 ОСОБА_3 повідомлено, що 31.05.2013 в СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області надійшла кримінальна справа №181-0062 за фактом використання невстановленими особами підроблених документів, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.358 КК України. Дана кримінальна справа виділена з кримінальної справи №181-0311, порушеної відносно заступника начальника Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області, за фактом зловживання службовим становищем, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.364 КК України. 31.05.2013 СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001674. 05.08.2013 матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001674 від 31.05.2013 об'єднані з матеріалами досудового розслідування за №0001639 від 28.05.2013. Заява ОСОБА_3 уважно розглянута та долучена до матеріалів кримінального провадження, триває досудове розслідування по даному кримінальному провадженні.

В свою чергу, судом першої інстанції з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень з'ясовано, вироками №1-233/11 від 01.07.2013 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/33195653) та №1/463/51/13 від 13.11.2013 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/35407558) начальника та заступника начальника Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ ГУМВС України у Львівській області засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України (службова недбалість). Звинувачення ґрунтувалося, також, і на тому, що протягом 2009-2010 років у Львівському ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області проведено реєстрацію транспортних засобів у 235 випадках частково без сплати податку з власників транспортних засобів, що реєструються вперше в Україні, а у 1711 - повністю, що потягло за собою ненадходження до місцевого бюджету податку з власників транспортних засобів на загальну суму 45 578 100 грн.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем не доведено беззаперечними, належними та допустимими доказами наявності в діях відповідача ознак протиправної не сплати податку з власників транспортних засобів, та, як вірно зазначено судом першої інстанції, причин ненадходження до бюджету коштів за реєстрацію згаданого в цій справі автомобіля, та ще понад тисячі інших автомобілів вже вісім років розслідуються в порядку кримінального судочинства, результати розслідування в контексті спірних правовідносин - відсутні.

При цьому, не можуть братись до уваги покликання скаржника на Інструкцію про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом МВС № 379 від 11.08.2010, оскільки на час реєстрації автомобіля марки МЕRCEDES-BENZ 412D, 1999 року випуску (заява №8287 від 15.12.2009) вказана Інструкція не була чинною, така набрала чинності лише 11.02.2011.

Окрім того, для звернення до суду про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів податкове зобов'язання повинно набути ознак податкового боргу.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), положення якого діяли на час виникнення спірних правовідносин у відповідній редакції, був Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 №2181-III (далі - Закон №2181-III).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2181-III: податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України (пункту 1.2); податкове повідомлення - письмове повідомлення контролюючого органу про обов'язок платника податків сплатити суму податкового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Законом (пункт 1.9); податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання (пункт 1.3).

Відповідно до підпункту 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону №2181-III узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Згідно з підпунктом 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону №2181-III у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Підпунктом 6.2.3 пункту 6.2 статті 6 Закону №2181-III податкові вимоги надсилаються: а) перша податкова вимога - не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання. Перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобов'язання та виникнення права податкової застави на активи платника податків, обов'язок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк; б) друга податкова вимога - не раніше тридцятого календарного дня від дня направлення (вручення) першої податкової вимоги, у разі непогашення платником податків суми податкового боргу у встановлені строки. Друга податкова вимога додатково до відомостей, викладених у першій податковій вимозі, може містити повідомлення про дату та час проведення опису активів платника податків, що перебувають у податковій заставі, а також про дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно до підпункту 6.2.4 пункту 6.2 Закону №2181-III податкова вимога вважається надісланою (врученою) юридичній особі, якщо її передано посадовій особі такої юридичної особи під розписки або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого місця її знаходження із повідомленням про вручення.

Згідно з підпунктом 6.3.1 пункту 6.3 статті 6 Закону №2181-III податкове повідомлення виставляється за кожним окремим податком, збором (обов'язковим платежем). Контролюючий орган веде реєстр виданих податкових повідомлень щодо окремого платника податків.

Податкова вимога повинна містити загальну суму податкового боргу та суми податкового боргу за кожним окремим податком, збором (обов'язковим платежем). Податковий орган веде реєстр виданих податкових вимог щодо окремих платників податків.

Таким чином, дотримання відповідних податкових процедур узгодження податкових зобов'язань, які включають в себе обов'язок по виставленню податкового повідомлення-рішення за кожним окремим податком, збором (обов'язковим платежем), його вручення (направлення) платнику податків, надісланню такому платнику податкових вимог, повинно передувати реалізації права суб'єкта владних повноважень на стягнення з платника податків коштів у рахунок погашення податкового боргу, у тому числі шляхом звернення із відповідним позовом до адміністративного суду.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові 28.11.2018 у справі №2а-11893/10/1370.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відносно відповідача приймалось податкове повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобов'язання зі сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів й таке вручалось (направлялось) платнику податків, не надано позивачем і доказів того, що відповідачу надсилались податкові вимоги, а тому сума коштів, яку податковий орган просить стягнути з відповідача як несплачене податкове зобов'язання, у встановленому законом порядку не узгоджена й статусу податкового боргу не набула.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 3 статті 90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог та стягнення з відповідача податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви відсутності підстав для стягнення з відповідача податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів, на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управлінням ДФС у Львівській області, правонаступника Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі № 2а-10849/11/1370 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
В. Я. Макарик
Повне судове рішення складено 16.04.2019