Справа № 826/17524/17
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Файдюка В.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільний центр Голосіївський" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Автомобільний центр Голосіївський" звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просив визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення від 11.09.2017 року №, що прийняте ГУ ДФС у м. Києві

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від № від 11.09.2017 року.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління ДФС у м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що позивачем порушено строк сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

02 квітня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільний центр Голосіївський" надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» подано до контролюючого органу податкову декларацією з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік (реєстраційний № від 11.02.2016 року), в якій у колонці 2 «тип об'єкта житлової та/або нежитлової нерухомості» зазначено код 3. Згідно переліку кодування типів нерухомості, зазначеного у податковій декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, коду 3 відповідає інший об'єкт житлової нерухомості».

Так, 23.06.2016 року ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві подано уточнюючу податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (№ від 23.06.2016 року), тобто, після строку сплати податку за І квартал 2016 року, граничний строк сплати 29.04.2016 року. Тому, суми нарахування до зменшення податкового зобов'язання з податку на 2016 рік, які зазначені в уточнюючій декларації (№ від 23.06.2016 року) відображені в інтегрованій картці платника податку по платежу 18010100 після граничного строку сплати податку за 2016 рік, а саме: 23.06.2016 року, 29.07.2016 року, 29.10.2016 року та 29.01.2017 року.

Головним управлінням ДФС у м. Києві, на підставі пп. 19-1.1.1, пп. 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст. 19-1, пп. 20.1.4 ст. 20, ст. 76 Податкового кодексу України, проведено камеральну перевірку своєчасності сплати до бюджету податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський», за результатами якої складено акт від 22.08.2017 року №697/26-15-13-01/1433326.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» порушено вимоги п.п. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України, внаслідок чого допущено несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов'язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, із затримкою до 30 календарних днів включно та більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання.

За результатами розгляду матеріалів перевірки, ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.09.2017 року №, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості та застосовано штраф за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов'язань у розмірі 20% - у сумі 14 267,67 грн.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки та винесеним на його підставі податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся зі скаргою до Державної фіскальної служби України (вих.№303 від 20.09.2017 року).

Рішенням Державної фіскальної служби України від 20.11.2017 року №26755/6/99-99-11-03-01-26 відмовлено позивачу у задоволенні скарги, а податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Позивач, вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України.

Згідно ч.1 ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України (далі - ПК України).

З 01.01.2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції статті 266 Податкового кодексу України, було введено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, статтею 266 Податкового кодексу України врегульовано суб'єкти, об'єкти та порядок обчислення та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

В силу підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпунктів 266.3.1. та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що об'єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки.

Податкова декларація документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку ( п. 46.1 ст. 46 ПК України).

Крім випадків, визначених податковим кодексом України, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або нені, яку зазначає у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобовязання вважається узгодженою ( п. 54.1 статті 54 ПК України).

Таким чином, самостійно задекларовані платником суми грошових зобов'язань вважаються узгодженими, а тому, підлягають сплаті в терміни встановлені законодавством.

Згідно п. 126.1 статті 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.03.2015 року, індексний номер 34605049, ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» має у власності майновий комплекс, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Героїв оборони, буд.4, загальною площею 6902,6 кв.м.

11.02.2016 року позивачем подано звітну Податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік.

Як вбачається із письмового відзиву позивача, Товариством було помилково визначено завищені грошові зобов'язання на 2016 рік, у тому числі на 1 квартал 2016 року в сумі 71 338,37 грн.(за житлову нерухомість), оскільки позивач повинен був сплатити на 1 квартал 2016 року податкові зобов'язання у розмірі 23 779,46 грн (за нежитлову нерухомість).

Так, позивачем виявлено наступні помилки: помилково завищено ставки податку на 2016 рік, що призвело до завищення в звітній декларації річної та квартальної суми податку на нерухоме майно (вказано ставку 41,34 грн. замість 13,78 грн. та вказано квартальну суму податку в розмірі 71 338,37 грн. замість 23 779,46 грн.); неправильно вказано код типу об'єктів нерухомості, а саме вказано код « 3» (житлова нерухомість), хоча правильним є коди « 9» та « 5» (коди нежитлової нерухомості).

У зв'язку із чим, після виявлення помилки в звітній податковій декларації позивачем 23.06.2016 року подано уточнюючу Податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2016 року.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що задекларовану 11.02.2016 року завищену суму податкових зобов'язань за І квартал 2016 року, відповідно до Податкової декларації, позивачем сплачено вчасно і повністю, а сааме: 25.03.2016 року в сумі 71 340,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 808. Сплата відбулась на код бюджетної класифікації 18010400 «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості», оскільки відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.03.2015 року Позивач дійсно є власниками нежитлової нерухомості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що до державного бюджету позивачем вчасно і повністю перераховано всюсумуподаткових зобов'язань за вказаним податком.

Проте, як зазначалося, ГУ ДФС у м. Києві, здійснивши камеральну перевірку своєчасності сплати до бюджету ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлено факт порушення підприємством строків сплати податку на нерухоме майно, сплачене юридичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості.

Разом з цим, апеллянтом не надано жодних доказів в підтвердження того, що у позивача є у власності об'єкти житлової нерухомості.

Як зазначалося, позивач є власником майнового комплексу, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Героїв оборони, буд.4, загальною площею 6902,6 кв.м., що не віднесено до житлової нерухомістю Товариства, відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.03.2015 року.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що, оскільки позивач є власником об'єктів нежитлової нерухомості, тому встановити щодо позивача порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості, неможливо.

При цьому, колегія суддів погоджується із доводами позивача про те, що поданням уточнюючого розрахунку було лише виправлено помилку, що виявилося у невірному зазначені суми податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що не свідчить про порушення несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобовязаннь.

Враховуючи вищевикладене, у податкового органу не було правових підстав для визначення грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості.

Відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 11.09.2017 року правомірно визнано судом першої інстанції протиправним та скасовано.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільний центр Голосіївський" та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250,315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Файдюк В.В.

Повний текст постанови виготовлено 15.04.2019 року