Справа № 1340/3748/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2564/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року у справі № 1340/3748/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області про визнання незаконними та скасування рішень (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Мартинюком В.Я. в м. Львові Львівської області 14.11.2018 року, згідно з протоколом судового засідання о 11:34 год., повний текст судового рішення складено 15.11.2018), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся з адміністративним позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області (далі - КДКА, відповідач) про визнання незаконними та скасування рішення від 20.07.2018 року про порушення дисциплінарної справи та рішення від 16.08.2018 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку та застосування дисциплінарного стягнення - зупинення права на заняття адвокатською діяльністю на строк 6 (шість) місяців.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив в апеляційному порядку позивач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що заява скарга щодо його неправомірної поведінки не містила відомостей, достатніх для притягнення до дисциплінарної відповідальності. До вирішення питання про відкриття дисциплінарного провадження ним були надані докази належного виконання угоди про надання правової допомоги з ОСОБА_3 Відкриття дисциплінарного провадження відбувалося за його відсутності, хоча позивач в той час перебував на лікарняному, про що належним чином повідомив відповідача. Відповідач порушив принципи змагальності у дисциплінарному провадженні, взявши на себе функцію. Доведення вини позивача у скоєнні дисциплінарного проступку. Рішення про притягнення до відповідальності є не вмотивованим, прийнятим без належного дослідження доказів та доводів, які були надані з його боку. Крім того, нічим не вмотивованим та необґрунтованим є застосування до нього дисциплінарного стягнення саме у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю терміном на 6 місяців.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач правом на участь у судовому засіданні, а також на надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_1 22.11.2017 року було укладено угоду-доручення, відповідно до умов якої адвокат взяв на себе зобов'язання здійснювати захист та представництво інтересів ОСОБА_3 в усіх установах, підприємствах та організаціях, судах, правоохоронних органах, органах юстиції та нотаріату з питань спадкового майна. В угоді зазначено, що за її виконання оплата проводиться за домовленістю сторін. Також клієнт зобов'язаний оплатити фактичні витрати, пов'язані із виконанням угоди.

15.05.2018 року на адресу Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області надійшла скарга ОСОБА_4 в інтересах її дочки ОСОБА_3, в якій заявник ставила питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області від 20.07.2018 року № 7/4-2018 порушено дисциплінарну справу стосовно адвоката ОСОБА_1

Рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області від 16.08.2018 року № 8/4-2018 адвоката ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку та застосовано дисциплінарне стягнення - зупинення права на заняття адвокатською діяльністю на строк 6 (шість) місяців.

Не погодившись із зазначеними рішеннями відповідача, позивач оскаржив останні до адміністративного суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача від 20.07.2018 року про порушення дисциплінарної справи та від 16.08.2018 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку відповідають критеріям правомірності актів суб'єкта владних повноважень, закріпленим у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI).

Як передбачено ч. 1 ст. 21 Закону № 5076-VI, під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов'язаний: 1) дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики; 2) на вимогу клієнта надати звіт про виконання договору про надання правової допомоги; 3) невідкладно повідомляти клієнта про виникнення конфлікту інтересів; 4) підвищувати свій професійний рівень; 5) виконувати рішення органів адвокатського самоврядування; 6) виконувати інші обов'язки, передбачені законодавством та договором про надання правової допомоги.

Відповідно ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3 частини 2 статті 31 Закону № 5076-VI передбачено, що накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю може застосовуватися виключно у разі систематичного або грубого одноразового порушення правил адвокатської етики.

Згідно з частиною 1 ст. 34 Закону № 5076-VI підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 34 Закону № 5076-VI передбачено, що дисциплінарним проступком адвоката є порушення правил адвокатської етики.

Відповідно до Преамбули Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з'їздом адвокатів України 09.06.2017 року (далі - ПАЕ), Конституція України проголосила щонайважливішу соціальну функцію адвокатури - забезпечення права на захист від обвинувачення та надання професійної правничої допомоги (правової допомоги). Надзвичайна важливість функціонального навантаження адвокатури вимагає від адвокатів слідування високим етичним стандартам поведінки. При цьому специфіка, комплексний характер обов'язків, що покладені на адвокатуру, обумовлюють необхідність збалансування засад служіння адвоката інтересам окремого клієнта та інтересам суспільства в цілому, дотримання принципів законності і верховенства права.

Відповідно до ст. 11 ПАЕ адвокат зобов'язаний надавати професійну правничу (правову) допомогу клієнту, здійснювати його захист та представництво компетентно і добросовісно, що передбачає знання відповідних норм права, наявність необхідного досвіду їх застосування, доскональність у врахуванні всіх обставин, що стосуються доручення клієнта та можливих правових наслідків його виконання, ретельну підготовку до виконання доручення.

Згідно положень ст. 14 ПАЕ договір про надання правової допомоги - договір, за яким одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується надавати правову допомогу іншій стороні договору (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору, у випадку, якщо така оплата передбачена договором.

Відповідно до частин 2, 3 статті 17 ПАЕ, приймаючи доручення про надання професійної правничої (правової) допомоги, адвокат повинен зважити на свої можливості щодо його виконання.

Адвокат не повинен здійснювати ведення справи, що не відповідає його рівню професійної компетенції, без участі та за згодою клієнта в ній іншого адвоката, який володіє необхідною компетенцією.

Статтею 26 ПАЕ встановлено, що адвокат зобов'язаний інформувати клієнта про його законні права та обов'язки. Адвокат повинен з розумною періодичністю інформувати клієнта про хід та результати виконання доручення і своєчасно відповідати на запити клієнта про стан його справи. Інформація має подаватися клієнту в обсязі, достатньому для того, щоб він міг приймати обґрунтовані рішення стосовно суті свого доручення та його виконання.

Окрім того, статтями 28, 29, 30, 31 ПАЕ врегульовано питання отримання адвокатом гонорару, порядок його обчислення, зміни; компенсації витрат, пов'язаних з виконанням договору; одностороннє розірвання клієнтом договору про надання правової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду дисциплінарної справи були встановлені факти порушення позивачем правил адвокатської етики.

Зокрема, у електронному листі від 10.02.2018 року ОСОБА_3 вимагала від позивача надати акт виконаних робіт. Такий акт складений адвокатом ОСОБА_1 і датований ним в односторонньому порядку 11.04.2018 року, а скерував він його клієнту електронною поштою тільки 13.06.2018 року, тобто вже після отримання позивачем скарги щодо його неналежної поведінки. Сам акт не містить відомостей, яку саме кількість годин адвокат затратив на ту чи іншу дію, в ньому не зазначені конкретні дії, які вчинив адвокат на виконання угоди-доручення, а їх виконання не підтверджено жодними документами. Більша частина акту від 11.04.2018 року є цитуванням положень Закону № 5076-VI.

Як вбачається з матеріалів справи, ні скаржнику, ні КДКА при розгляді скарги позивачем не булі надані будь-які докази, які б підтверджували належне виконання позивачем угоди про надання правової допомоги.

Надані суду першої інстанції шість запитів, п'ять з яких виконані адвокатом ОСОБА_6 (а.с. 210-215 т. 1), не спростовують висновків відповідача про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, оскільки таке рішення обґрунтоване, крім відсутності доказів виконаної роботи за угодою про надання правової допомоги (які дійсно відповідачу та клієнту надані не були), також і іншими порушеннями - ненадання адвокатом клієнту належним чином інформації про виконувану роботу, погодинний розрахунок гонорару всупереч угоді-дорученню про надання правової допомоги, ненадання доказів участі у судовому процесу, відрядження, використання техніки, інших витрат.

Доводи апелянта про те, що відповідачем надавалася оцінка змісту угоди-доручення між позивачем та клієнтом не відповідають матеріалам справи, з якої вбачається, що відповідач при вирішенні питання про притягнення до відповідальності позивача вдався до оцінки якості та повноти надання адвокатських послуг позивачем.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що ним до вирішення питання про відкриття дисциплінарного провадження скеровано клієнту акт виконаних робіт та повернуто невикористану частину коштів. Будь-яких заперечень щодо акту клієнт не висловила, тобто погодилась з Актом виконаних робіт.

Тому, на думку апелянта вимоги скаржника про вчинення ним дисциплінарного проступку безпідставні, а відповідач фактично перейняв на себе повноваження скаржника.

Апеляційний суд не погоджується з наведеним твердженням апелянта, оскільки скаржник мав право відмовитись або відкликати дисциплінарну скаргу щодо позивача.

З наявної в матеріалах справи виписки з протоколу засідань КДКА вбачається, що відповідачем з'ясовувалися виключно обставини, які мають відношення до скарги щодо вчинення позивачем дисциплінарного проступку, і за межі дисциплінарного провадження відповідач не виходив.

Апелянт також зазначає, що в оскаржуваних рішеннях КДКА розглядала дисциплінарну скаргу ОСОБА_3, тоді як така в дійсності подана ОСОБА_4 Щодо даних доводів апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи міститься довіреність, в якій ОСОБА_3 виступає як довіритель, а ОСОБА_4 як повірена особа (представник), яка вправі звертатися від імені довірителя з заявами та документами, розписуватися за довірителя та представляти його інтереси.

Відповідно до підпунктів 5, 6 пункту 14 Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, затвердженого Рішенням Ради адвокатів України від 30.08.2014 року № 120 (далі - Положення № 120), заява (скарга) підписується заявником (скаржником) або його представником, із зазначенням дати її подання. У разі подання заяви (скарги) представником, у ній зазначаються ПІБ представника, його поштова адреса, а також номер засобів зв'язку та адреса електронної пошти, якщо такі є. Одночасно з заявою (скаргою) подається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника. Повноваження представників мають бути посвідчені такими документами: нотаріально-засвідченою довіреністю від імені фізичної особи; довіреністю від імені юридичної особи за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, а також документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника; свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником. Повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов'язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.

Також, апелянт покликається на те, що 20.07.2018 року засідання КДКА проведено без нього, незважаючи на належні докази, що унеможливлювали його участь, про що ним було проінформовано відповідача про неможливість участі в зв'язку з хворобою (перебування на листку непрацездатності), копію якого та клопотання про відкладення скеровано відповідачу електронною поштою.

Щодо вказано твердження, колегія суддів зазначає, що відповідно до матеріалів справи встановлено, що дане клопотання з листком непрацездатності направлено відповідачу на електронну адресу <>, хоча як встановлено з інтернет-ресурсу КДКА (http://unba.lviv.ua/uk/contacts.html) його електронною адресою є <>.

Таким чином, у справі відсутні докази належного повідомлення позивачем відповідача про неможливість своєї присутності на засіданні КДКА.

Відповідно до пункту 46 Положення № 120 неявка адвоката чи особи, яка ініціювала питання дисциплінарної відповідальності адвоката, на засідання дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури без поважних причин, за умови наявності доказів завчасного повідомлення зазначених осіб про місце, день і час засідання, не перешкоджає розгляду дисциплінарної справи по суті.

Виходячи із встановлених КДКА при перевірці скарги в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, відповідачем правомірно було прийнято рішення про порушення дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1

Щодо обрання відповідачем виду дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю на строк 6 (шість) місяців, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідності до ст. 41 Закону № 5076-VI обрання виду дисциплінарного стягнення відноситься до дискреційних повноважень колегіального органу, який при прийнятті відповідного рішення враховує обставини вчинення проступку, його наслідки, особу адвоката та інші обставини.

Не відповідають обставинам справи і доводи апелянта щодо невірного обчислення строку притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Згідно пункту другого частини першої статті 36 Закону № 5076-VI за вчинення дисциплінарного проступку до адвоката може бути застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю на строк від одного місяця до одного року.

Відповідач наклав на позивача стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю на строк шість місяців, тобто в межах, визначених Законом № 5076-VI.

Зазначене в оскаржуваному рішенні обчислення строку з 16.08.2018 року по 16.02.2019 року, якщо і містить певну суперечність щодо обрахунку шестимісячного строку стягнення, то така суперечність може бути усунута шляхом відповідного виправлення у оскаржуваному рішенні. Разом з тим, вона не свідчить про незаконність оскаржуваного рішення.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріалами справи підтверджено, що оскаржувані рішення відповідача відповідають зазначеним вимогам.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є правомірним та скасуванню не підлягає.

Пунктом 1 частини 3 ст. 2 КАС України визначено, що верховенство права є однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної4 відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року у справі № 1340/3748/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 18.04.2019