Справа № 522/3280/19
Суддя: Бондар В. Я.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №522/3280/19
Провадження №2-а/522/276/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участі секретаря судового засідання - Грищук В.О.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження (з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-271, 286 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною та скасування рішення про примусове повернення в країну походження, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 27.02.2019 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та просив визнати протиправним та скасувати рішення відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМС України в Одеській області №110 від 19.02.2019 року про примусове повернення громадянина Афганістану ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовної заяви відзначено, що рішення про примусове повернення в країну походження є протиправним, адже прийнято з порушенням ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», адже позивач не може повернутися до Афганістану у зв`язку з загрозою його життю та здоров`ю, що пов`язано з постійними вибухами та терактами в країні його погодження.

Ухвалою суду від 01.03.2019 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано 10-денний термін для усунення недоліків позову.

Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 18.03.2019 року провадження у справі відкрите, розгляд справи призначено на 29.03.2019 року.

До суду 28.03.2019 року надійшов відзив на позовну заяву від представника ГУ ДМС України в Одеській області Білоконь Н.О., згідно якого просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне. Вказують, що наказ відповідача про відмову у надання статусу біженця оскаржувався позивачем, та судом апеляційної інстанції було залишено без змін рішення суду, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 . Постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП позивач не оскаржував.

Розгляд справи у судовому засіданні призначеному на 29.03.2019 року було відкладено на 11.04.2019 року, у зв`язку з заявленням відповідного клопотання представником позивача - Маркочевої Н.В.

У судовому засіданні 11.04.2019 року було оголошено перерву до 15.04.2019 року.

У судовому засіданні 15.04.2019 року позивач та його представник ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги та просили задоовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення позову, підтримала позицію, викладену у відзиві на позов.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 30.01.2018 року Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №20 відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту стосовно громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особова справа №2018ОD0006 (а.с.35).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2018 року залишено без змін рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 року у справі №815/605/18, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ ДМС України в Одеській області про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії (а.с.37-42).

Постановою Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області №ПН МОД 007142 від 18.02.2019 року накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративне правопорушення (а.с.48).

Позивач оплатив штраф, що підтверджується платіжним документом від 18.02.2019 року (а.с.49).

З пояснень позивача (а.с.53-54) вбачається, що він - ОСОБА_1 прибув до України 26.11.2013 року, кордон перетнув нелегально. На запитання «Чи існує загроза Вашому життю, здоров`ю, безпеці, свободі у разі повернення до країни громадянської належності?» позивач відповів «не існує».

Рішенням №110 провідного спеціалісту відділу організації запобігання нелегальній міграції. Реадмісії та видворення ГУ ДМС України в Одеській області Оганезова С.С. погодженого начальником відділу організації запобігання нелегальній міграції. Реадмісії та видворення ГУ ДМС України в Одеській області Домбровським Ю.С. від 18.02.2019 року було вирішено примусово повернути в країну походження громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 19.03.2019 року (а.с.50-52).

За нормою п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно вимог ч.1ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Конвенцією про статус біженців 1951 року і Протоколом 1967 року визначено, що поняття «біженець» включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця: 1)знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; 2)наявність ґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3)побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов`язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расової належності; б) релігії; в) національності (громадянства); г) належності до певної соціальної групи; д) політичних поглядів; 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження наслідок таких побоювань.

Як вбачається з матеріалів справи, на час винесення спірного рішення позивачем не було надано доказів та не було наведено наявності обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ж статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що унеможливлювали примусове видворення за межі України.

Пункт 45 Керівництво з процедур і критеріїв визначення статусу біженця Управління Верховного комісару ООН у справах біженців особа, яка клопоче про отримання статусу біженця, повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатися біженцем, особа повинна надати свідчення повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.

Безпідставним є посилання позивача на те, що інформація по країні походження підтверджує наявність у нього цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань у разі повернення до Афганістану, з огляду на наступне.

Інформація по країні походження сама по собі не може бути підставою для позитивного вирішення питання щодо надання статусу біженця особам, які прибули до України та звернулись із такою заявою або визнання особою, що потребує додатково захисту, без наявності передбачених на це законодавством підстав щодо конкретної особи, яка звернулась за захистом так і щодо прийняття рішення органом міграційної служби про примусове повернення в країну походження.

Керівництвом з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН надано загальний аналіз поняття «цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань». Цей критерій складається із суб`єктивної та об`єктивної сторін. Суб`єктивна сторона психічний стан, який пов`язаний із характеристикою особистості заявника, а тому, зазначається, що висновок про стан у країні-походження не є визначальним. Під впливом суб`єктивної оцінки ситуації, що склалась навколо, особа вирішила покинути країну і стала біженцем. Об`єктивна сторона пов`язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними.

Суд враховую надану позивачем інформацію щодо вибухів та кількості жертв у столиці Афганістану, проте особа позивача не має суб`єктивних характеристик з-за які може побоюватися стати жертвою переслідувань в країні походження.

З інформації по країні походження, свідчить, що основною проблемою в Афганістані залишається небезпека в деяких віддалених районах країни. Афганською армією та поліцією проведено ряд активних операцій проти бойовиків «Талібану» в провінціях Нангархар, Тахар, Кундуз, Фаряб, Сарі-пуль, Урузган та Логар. Радикальні ісламські угрупування «Талібан» час від часу вчиняють теракти та напади на окремих категорій осіб, зокрема, на чиновників різних рангів, поліцейських та військовослужбовців, а також командирів служби безпеки та працівників міжнародних гуманітарних організацій. Основними об`єктами для нападу вважаються особи, які пов`язані або надають допомогу уряду та міжнародним співтовариствам, в тому числі міжнародним збройним силам, журналісти та інші працівники ЗМІ, цивільні особи, які підозрюються у наданні підтримки антиурядовим формуванням, представники релігійних меншин та особи, які підозрюються в порушенні законів шаріату.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач належить до певної політичної, релігійної, військової або громадської організації. Твердження позивача про його належність до сунітів не підтверджено матеріалами справи, що відповідно позбавляє підстав віднесення його до потенційних груп ризику, які можуть зазнати переслідування чи серйозної шкоди в Афганістані.

Суд не бере до уваги посилання позивача на наявність у нього сім`ї в Україні, адже підстави їх перебування в країні суду не відомі та соціальний зв`язок позивача не підтверджений.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства від 19 березня 2019 року.

Керуючись ст.ст. 71, 72, 74, 77, 90, 91, 268-271, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Преображенська, 44) про визнання протиправною та скасування рішення про примусове повернення в країну походження - залишити без задоволення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 16.04.2019 року.

Суддя В.Я. Бондар