Справа № 448/241/18
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3695/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Глушка І.В., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 27 лютого 2019 року (головуючий суддя Білоус Ю.Б., м. Мостиська, повний текст складено 11.03.2019) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в.о. заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби України Македон П.М. про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в.о. заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби України Македон П.М. в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 0122/20900/18 від 13.022.018, а провадження у справі закрити.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 27 лютого 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що рішення ухвалено з порушення норм матеріального та недотримання норм процесуального права, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що згідно ч. 1 ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності, іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді.

Органом, рішенням якого його притягнуто до адмінвідповідальності (в особі в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС Македон П.М.) проігноровано вимоги зазначеної норми щодо дослідження доказів їх належності та допустимості, про що ОСОБА_1 наголошувалось в позові та в судовому засіданні.

Згідно п.3.2.1 положення «Про Єдину автоматизовану інформаційну систему Держмитслужби України» АІС «Центр» формує бази даних про митне оформлення товарів та транспортних засобів та надає цю інформацію для обробки АСМО в підрозділах митного оформлення.

Отже, витяг з ЄАІС не є беззаперечним доказом. оскільки не є електронним документом в розумінні Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а лише роздруківкою тих даних, які внесено оператором (тобто - за наявності людського фактору).

Апелянт зазначає, що оформляючи автомобіль на нього, посадові особи митного органу не поцікавились наявністю необхідних документів, чим порушили вимоги ч. 1 ст. 33 МК України, згідно якої інформаційні ресурси органів доходів і зборів складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документах.

Згідно вимог ч.4 ст. 92 МК України («Умови поміщення товарів у митний режим транзиту»), згідно якої для поміщення товарів та/або транспортних засобів комерційного призначення у митний режим транзиту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна подати органу доходів і зборів митну декларацію, товарно-транспортний документ на перевезення та рахунок-фактуру (інвойс) або інший документ, який визначає вартість товару та дозвільний документ на транзит через митну територію України, посадова особа митного органу не вимагала зазначені документи. Як би автомобіль ввозився на митну територію ним, виявилась би відсутність зазначених документів, що означає неможливість ввезення транспортного засобу в Україну.

Ті ж самі вимоги щодо надання документів та відомостей для митного контролю регулюються ч. 1 ст. 334 МК України: органи доходів і зборів вимагають від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України чи провадять діяльність, контроль за якою цим Кодексом покладено на органи доходів і зборів, тільки ті документи та відомості, які необхідні для здійснення митного контролю та встановлені цим Кодексом.

Судом першої інстанції не надано оцінку факту порушення посадовими особами митного органу вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 336 МК України, згідно яких митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом: перевірки документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу надаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України; усного опитування громадян.

Крім того, згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 342 МК України, для забезпечення митного контролю посадовими особами органу доходів і зборів може проводитися усне опитування громадян. У разі необхідності під час проведення усного опитування складається протокол.

Вищезазначені вимоги МК були проігноровані посадовими особами митного органу. Інакше би були виявлені факти неповноліття і відсутності правовстановлюючих та дозвільних документів, що несумісно з можливістю ввезення автомобіля на митну територію України.

Крім того, матеріали справи містять витяг даних диспетчера ЗМК та пасажирського пункту пропуску, згідно якого протягом 2015 року автомобіль марки «Фольксваген Гольф», р/н НОМЕР_5. кузов № НОМЕР_1, ввозився на митну територію України 12 разів. І всі - під керуванням ОСОБА_3 А в жовтні 2015 року автомобіль в'їхав під керуванням іншої особи. Знаючи, що у такий спосіб на територію України ввозяться транспортні засоби, посадові особи митного органу, всупереч вимогам ст. 361 МК України, з метою запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи не застосували систему управління ризиками.

Аналіз вищезазначеного свідчить про злочинну бездіяльність посадових осіб митного органу, що призвело до порушення законодавства України з питань державної митної справи, сфальсифікованого оформлення на ім'я позивача ввезеного автомобіля і неправомірного притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, чого він не вчиняв.

Також апелянт зазначає, що покликання судом першої інстанції на практику Верховного Суду (постанова від 17.10.2018 у справі № 448/234/16-а) у даній справі недоречне, оскільки: по-перше, оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволенні позову особі, яка на день вчинення правопорушення - 28.10.2015, була неповнолітньою особою, а по-друге, як вже зазначалось вище, тривалість правопорушення була обумовлена не його неправомірними діями, а злочинною бездіяльністю посадових осіб митного органу.

Покликання на те, що дане правопорушення, згідно висновку ВС України, є триваючим, не звільняє учасників правовідносин від дотримання вимог ч. 2 ст. 522 МК України, згідно якої справи про порушення митних правил, передбачені статтями 471- 473, 476, 482-484 цього Кодексу, а також усі справи про порушення митних правил, вчинені особами, які не досягли 18-річного віку, розглядаються місцевими судами (суддями).

Оскільки дане правопорушення було вчинено неповнолітньою особою, то суперечок щодо правомочності органу, що розглядає дану справу, бути не може, не зважаючи на позицію ВС щодо тривалості правопорушення (тобто - розгляд справи лише місцевим судом).

Судом першої інстанції необгрунтовано було відхилено покликання на те, що станом на 28.10.2015 - дати інкримінованого адміністративного правопорушення, позивачу виповнилось лише 17 років, а тому апелянт вважає, що оскаржувана постанова винесена неправомочним органом.

Згідно ст. 293 КУпАП, якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.01.2018 державним інспектором відділу митного оформлення №4 митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС Павлової Н.М. складено протокол про порушення митних правил №0122/20900/18, відповідно до якого встановлено, що 09.01.2018 близько 13 години 32 хвилин в зону митного контролю по смузі руху «Зелений коридор» пункту пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС заїхав транспортний засіб «MERCEDES-BENZ», реєстраційний номер НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_3, в якому в якості пасажира переміщався громадянин України ОСОБА_1, який слідував з України в РП. В ході митного контролю вказаного транспортного засобу та внесення даних про нього та особу, яка його переміщувала, в АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України виявилось, що гр.України ОСОБА_1 17.10.2015 00:38:21 через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС ввіз на митну територію України автомобіль марки «VW GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_6, кузов № НОМЕР_4 без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами ст.95 МК України для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб). Одночасно було встановлено відсутність в АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України інформації про вивезення з митної території України вказаного автомобіля, станом на 09.01.2018. Також встановлено, що ОСОБА_1 документи про аварію або дію обставин непереборної не надав. З повідомленням у відповідності до ст. 192 МКУ, до найближчого органу доходів та зборів про обставини події (аварії або дії обставин непереборної сили), місцезнаходження товарів і транспортних засобів, в термін до завершення визначеного митницею строку транзиту, вказаний громадянин не звертався. На підставі вищевказаного протоколу про порушення митних правил, 13.02.2018 в.о.заступника начальника Львівської митниці ДФС Македон П.М. винесено постанову по справі про порушення митних правил №0122/20900/18, якою позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на суму 8500 гривень.

Розглядаючи спір першої інстанції вірно зазначив, що згідно ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 95 МК України для автомобільного транспорту строк транзитних перевезень становить 10 діб. Частиною 2 цієї статті встановлено, що до цього строку не включаються 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Частиною 1 ст. 192 МКУ передбачено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов'язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Відповідно до п. 5 розділу VIII Порядку виконання митних формальностей відносно заявленого митного режиму, затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України від 31.05.2012 №657, якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях позивача наявний склад порушення митних правил, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст.470 МК України оскільки позивач не доставив автомобіль марки «VW GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_6, кузов № НОМЕР_4, до митного органу призначення, чим перевищив встановлений МК України строк доставки транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, до митного органу призначення терміном більше ніж на 10 діб.

Суд першої інстанції вірно вважав, що твердження позивача щодо його перебування у вищевказаному транспортному засобі лише в якості пасажира, не заслуговують на увагу, оскільки згідно відомостей з ЄАІС саме позивач 17.10.2015 ввіз на митну територію України автомобіль марки «VW GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_6, кузов № НОМЕР_4 та в матеріалах справи відсутні документи, які б могли підтвердити факт ввезення даного автомобіля іншою особою.

Відповідно до п. 7 «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», затверджених Наказом Державної митної служби України від 17.11.2005року №1118, власник ТЗ або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження);реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; митної декларації - у разі потреби; ВМД (у разі транзиту ТЗ, нового або знятого з обліку в реєстраційному органі, через митну територію України); що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення ТЗ з наданням пільг в оподаткуванні); паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України,що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо; довідки про ідентифікаційний номер громадянина (за наявності).

Згідно п.9 вказаних Правил не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Згідно ч. 2 ст. 459 МК України суб'єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16 річного віку.

Порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 470 МК України, є триваючим правопорушенням, а на момент виявлення вказаного правопорушення - 09.01.2018 та притягнення позивача до адміністративної відповідальності - 13.02.2018, останній вже досягнув повноліття, тому суд першої інстанції вірно вважав, що доводи позивача, що на момент ввезення на територію України вищевказаного транспортного засобу йому виповнилося лише 17 років.

Також суд першої інстанції вірно вважав безпідставними доводи позивача про неможливість ввезення ним транспортного засобу на митну територію України у зв'язку із відсутністю згоди батьків (усиновлювачів) на вчинення правочину та відсутністю у нього права на керування транспортним засобом станом на 17.10.2015, так як перевірка наявності/відсутності такої згоди та необхідність їх подання до митного контролю при ввезенні автомобіля на митну територію України законодавством не передбачено та наявність права на керування транспортним засобом не входить до переліку документів, необхідних для здійснення митного контролю та оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України. Крім того, вказані обставини не є перешкодою для переміщення транспортного засобу через митний кордон

Згідно ч. 1 ст. 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст. 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що триваючими визначаються правопорушення, які почались з протиправної дії або бездіяльності та здійснюються в подальшому безперервно шляхом невиконання покладеного законом обов'язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, тобто коли особа, або не виконує конкретний цей обов'язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Використання транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту та щодо якого існує обов'язок вивезення за межі митної території протягом 10-денного строку є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов'язку, а відтак, виявивши вказане порушення 09.01.2018 та приймаючи 13.02.2018 постанову, адміністративне стягнення за порушення митних правил накладене відповідачем в межах строку, передбаченого ст. 467 Митного кодексу України, а саме не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення.

Діяння (бездіяльність) позивача щодо не вивезення транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, за межі території України, характеризуються тривалим невиконанням встановленого Митним Кодексом України обов'язку. Вчиняючи такі діяння, позивач перебував у стані безперервного порушення закону, тому відповідне порушення не може вважатись таким, що носить разовий характер.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.10.2108 по справі №448/234/16-а.

З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що твердження апелянта про те, що оскаржувана постанова про порушення митних правил, винесена неправомочним органом, не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 522 МК України справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468, 469, частинами першою - п'ятою статті 470, статтями 474, 475, 477-480, частинами першою - п'ятою статті 481, статтею 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, 287, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мостиського районного суду Львівської області від 27 лютого 2019 року по справі № 448/241/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді І.В. Глушко

Н.М. Судова-Хомюк