Справа № 522/3848/19
Суддя: Бондар В. Я.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №522/3848/19
Провадження №2-а/522/310/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участі секретаря судового засідання - Грищук В.О.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження (з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-271, 286 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження іноземцям або особи без громадянства, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 07.03.2019 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та просив визнати протиправним та скасувати рішення відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМС України в Одеській області №114 про примусове повернення громадянку Судану ОСОБА_2

В обґрунтування позовної заяви відзначено, що рішення про примусове повернення в країну походження є протиправним, адже прийнято з порушенням ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», адже позивач не може повернутися до Судану у зв`язку з загрозою її життю та здоров`ю, що пов`язано з постійними вибухами та терактами в країні її погодження.

Ухвалою суду від 15.03.2019 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано 10-денний термін для усунення недоліків позову.

Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 03.04.2019 року провадження у справі відкрите, розгляд справи призначено на 16.04.2019 року.

До суду 15.04.2019 року надійшов відзив на позовну заяву від представника ГУ ДМС України в Одеській області Білоконь Н.О., згідно якого просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне. Вказують, що рішенням ДМС України від 26.10.2015 року позивачу було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18.02.2016 року позов ОСОБА_2 щодо оскарження рішення ДМС було залишено без розгляду. В результаті повторного звернення позивача з заявою про визнання біженцем, прийнято рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та в результаті оскарження Постановою Верховного суду від 07.02.2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 . Побоювання за життя та здоров`я позивачки є необґрунтованими, адже судами неодноразово досліджувалися питання небезпеки для життя позивача, та дійшли висновку про відсутність небезпеки.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка в судове засідання будь-якого учасник справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що Наказом Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №7 від 16.01.2017 року було відмолено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянці Судану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті оскарження ОСОБА_2 наказу №7 Постановою Верховного суду у справі №815/505/17 від 07.02.2019 року залишено без змін Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11.04.2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 року, якими відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5

Постановою №ПН МОД 007146 від 19.02.2019 року було накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Рішенням №114 головного спеціалісту відділу організації запобігання нелегальній міграції. Реадмісії та видворення ГУ ДМС України в Одеській області Кіліян О.В. погодженого заступником начальника ГУ ДМС України в Одеській області Максименко А.В. від 19.02.2019 року було вирішено примусово повернути в країну походження громадянку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано її покинути територію України у термін до 20.03.2019 року.

З пояснень ОСОБА_2 від 19.02.2019 року вбачається, що вона побоюється стати жертвою переслідувань у зв`язку з тим, що є членом партії «Справедливість».

Положеннями ч. 1 ст. 203 КУпАП передбачена відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

За нормою п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно вимог ч.1 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Крім того, згідно з пунктом 8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, відповідно до статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» забороняється примусово повертати і примусово видворяти іноземців до країн, де: їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або через політичні переконання; їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного чи внутрішнього збройного конфлікту, або систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Конвенцією про статус біженців 1951 року і Протоколом 1967 року визначено, що поняття «біженець» включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця: 1)знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; 2) наявність ґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3)побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов`язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расової належності; б) релігії; в) національності (громадянства); г) належності до певної соціальної групи; д) політичних поглядів; 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження наслідок таких побоювань.

Як вбачається з матеріалів справи, на час винесення спірного рішення позивачем не було надано доказів та не було наведено наявності обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ж статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що унеможливлювали примусове видворення за межі України.

Пункт 45 Керівництво з процедур і критеріїв визначення статусу біженця Управління Верховного комісару ООН у справах біженців особа, яка клопоче про отримання статусу біженця, повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатися біженцем, особа повинна надати свідчення повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.

Безпідставним є посилання позивача на те, що інформація по країні походження підтверджує наявність у нього цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань у разі повернення до Судану, з огляду на наступне.

Інформація по країні походження сама по собі не може бути підставою для позитивного вирішення питання щодо надання статусу біженця особам, які прибули до України та звернулись із такою заявою або визнання особою, що потребує додатково захисту, без наявності передбачених на це законодавством підстав щодо конкретної особи, яка звернулась за захистом так і щодо прийняття рішення органом міграційної служби про примусове повернення в країну походження.

Керівництвом з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН надано загальний аналіз поняття «цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань». Цей критерій складається із суб`єктивної та об`єктивної сторін. Суб`єктивна сторона психічний стан, який пов`язаний із характеристикою особистості заявника, а тому, зазначається, що висновок про стан у країні-походження не є визначальним. Під впливом суб`єктивної оцінки ситуації, що склалась навколо, особа вирішила покинути країну і стала біженцем. Об`єктивна сторона пов`язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними.

Суд враховую надану позивачем інформацію щодо вибухів та кількості жертв у Судані, проте особа позивача не має суб`єктивних характеристик з-за які може побоюватися стати жертвою переслідувань в країні походження, а належність позивача до будь-яких з партій не підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження іноземцям або особи без громадянства від 19 лютого 2019 року.

Керуючись ст.ст. 71, 72, 74, 77, 90, 91, 268-271, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Преображенська, 44) про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження іноземцям або особи без громадянства - залишити без задоволення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 16.04.2019 року.

Суддя В.Я. Бондар