Справа № 520/10243/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 р.Справа № 520/10243/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Калитки О. М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

представник позивача Моргун Д.М.

представник відповідача Маслош С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, повний текст складено 29.12.18 року по справі № 520/10243/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області
про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив суд: визнати протиправною відмову ГУ Національної поліції України в Харківській області розглянути відповідно до Типового положення Про комісії з визначення даних про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках затвердженого Постановою КМУ від 16.07.2012 р. № 685, заробітну плату, яка нарахована та отримана ОСОБА_1 за участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 07 липня по 31 липня 1986 року, (невиконання рішення суду); зобов`язати ГУ Національної поліції України в Харківській області розглянути відповідно до Типового положення Про комісії з визначення даних про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках , затвердженого Постановою КМУ від 16.07.2012 р. №68, заробітну плату, яка нарахована та отримана ОСОБА_1 за участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 07 липня по 31 липня 1986 року, на підставі його заяви, архівної довідки МВС України № 377 від 20.04.2018 р. та нормативних документів по оплаті праці в зоні ЧАЕС; зобов`язати ГУ Національної поліції України в Харківській області видати наказ про перерахунок, провести перерахунок заробітної плати та видати йому довідку, та копію наказу для надання до органів Пенсійного фонду України, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1986 року згідно розпорядження Ради Міністрів СРСР Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС від 23.05.86 р. № 103., на підставі постанови КМУ від 23.11,2011р. №1210 п.7, листа Мінпраці Мінчорнобиля і Мінфіну України від 29.10.92 р. №09-3751, у порядку передбаченому роз`ясненням Мінпраці та соцполітики України від 13.04.2001р. №03-3/1652-018-2 розділ 2 та наказів МВС СРСР від 26.05.1986 р. №0149 та від 30.06.1986 р. №0189; надати копію наказу для надання до УПФУ у Московському районі та лист про визнання раніше виданої довідки недійсною.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на прийняття оскаржуваного рішення без дослідження належним чином доданих нормативно-правових актів про оплату праці в зоні ЧАЕС. Посилаючись на викладені доводи вважає, що відмовивши в перерахунку заробітної плати (грошового забезпечення), отриманої за участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до чинного законодавства, відповідач перешкоджає в отриманні ним пенсії у належному розмірі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, а також його представник у судовому засіданні, з викладених підстав, посилаючись на викладені доводи та вірне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та прийняття рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, наполягаючи на законності та обгрунтованості судового рішення, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 у 1986 році проходив службу на посаді старшого дільничного інспектора Московського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області.

Під час проходження служби в ОВС позивач був відряджений до зони відчуження ЧАЕС у період з 07.07.1986 року по 31.07.1986 року. Список осіб, які перебували у відрядженні в зонах небезпеки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС оголошено наказом Управління внутрішніх справ виконкому Харківської обласної ради народних депутатів від 12.08.1986 р. № 061. Згідно вказаного наказу позивач перебував у 1 зоні небезпеки 24 доби.

Однак, згідно наказу Управління МВС України в Харківській області від 20.03.1998 р.№ 177 Про внесення змін до наказу УВС Харківського облвиконкому № 061 від 12 серпня 1986 року ОСОБА_1 у період відрядження з 07.07.1986 року по 31.07.1986 року перебував у 1 зоні небезпеки 16 днів та у 2 зоні небезпеки 8 днів.

Після звільнення зі служби в міліції позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова та отримує пенсію по 2 групі інвалідності з 07.06.2004 року як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році.

Суд вказує, що Наказом ГУНП в Харківській області від 22.12.2015р. № 64 було створено комісію з визначення даних про заробітну плату (грошове забезпечення) одержану за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 р.

ОСОБА_1 звернувся до ГУНП в Харківській області з проханням надати йому довідку про заробітну плату (грошове забезпечення) одержану за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 р.

Позивачу видано довідку за № 29/187 від 21.10.2016 р. про заробітну плату (грошове забезпечення) одержану за роботу ( службу) в зоні відчуження в 1986-1990 р.

ОСОБА_1 не погодився з відомостями викладеними у довідці за № 29/187 від 21.10.2016 р. та звернувся до Харківського окружного адміністративного суду (справа № 820/2980/17).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2017р. в позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017р. позов задоволено частково. Суд прийшов до висновку, що подані позивачем заяви від 27.12.2016р. та від 17.02.2017р. повинні були розглядатись в порядку визначеному відповідно до Типового положення "Про комісії з визначення даних про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках", затвердженого Постановою КМУ від 16.07.2012р. № 685, а не оформленні листами Головного управління Національної поліції в Харківській області від 16.01.2017р. та від 01.03.2017р.

Тому Головне управління Національної поліції в Харківській області зобов`язано розглянути заяву ОСОБА_1 про нарахування грошового забезпечення за роботу (службу) в зоні відчуження з 07.07.1986р. по 31.07.1986р. відповідно до Типового положення "Про комісії з визначення даних про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках", затвердженого Постановою КМУ від 16.07.2012р. № 685.

26.12.2017 р. на виконання рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 р. у справі № 820/2980/17 відбулося засідання комісії на якому розглядалась заява ОСОБА_1 про нарахування грошового забезпечення за роботу (службу) в зоні відчуження з 07.07.1986р. по 31.07.1986р. відповідно до Типового положення "Про комісії з визначення даних про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках", затвердженого Постановою КМУ від 16.07.2012р. № 685.

Комісією за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 прийнято рішення, яке оформлено протоколом № 1 від 26.12.2017р. Комісія прийшла до висновку, що розрахунок грошового забезпечення зазначений у довідці від 21.10.2016 р. № 29/187 зроблений згідно з чинним законодавством, виходячи з денної тарифної ставки з кратністю, без порушення норм матеріального права і змінам не підлягає. Підстав для перерахунку грошового забезпечення та видачі нової довідки немає та прийнято рішення про направлення копії протоколу ОСОБА_1 .

Дане рішення позивачем оскаржено не було.

20.08.2018р. до ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_1 в якій він повідомив, що отримав копію протоколу № 1 засідання комісії від 26.12.2017 р., однак в зв`язку з тим, що він отримав з архіву МВС України копії розсекречених нормативно-правових актів згідно яких повинно було нараховуватися грошове забезпечення за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках тому він просив повторно розглянути його заяву та видати нову довідку. До заяви позивач не надав нових документів, які б підтверджували виплату грошового забезпечення, іншого від того, що зазначено у довідці від 21.10.2016 р. № 29/187. Тобто, позивач, отримавши інші нормативно-правові акти з архіву МВС України та витяг з наказу № 061 від 12.08.1986 р., надісланий йому МВС України за вих. № 377 від 20 квітня 2018 року, вирішив повторно звернутися до ГУНП в Харківській області.

Заява ОСОБА_1 була розглянута та йому надано відповідь від 06.09.2018 р.№ 3-369/4/119/05/29-2018, в якій зазначено, що йому були надані відповідні роз`яснення та повний розрахунок грошового забезпечення, зазначений в довідці від 21.10.2016 року №29/187, зроблений згідно з чинним законодавством, виходячи з денної тарифної ставки з кратністю, без порушення норм матеріального права і змінам не підлягає.

Не погодившись із такими діями Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо проведеного розрахунку грошового забезпечення зазначеного у довідці від 21.10.2016 р. № 29/187, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а отже вимоги позивача, не обґрунтовані, безпідставні, а тому є такими, що задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, умови соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ).

Відповідно до ст.54 Закону України № 796-ХІІ, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону №796-ХІІ» визначається Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 (далі - Порядок № 1210), згідно з яким пенсії за бажанням осіб можуть призначатися, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків (п.1 Порядку № 1210).

Відповідно до статті 15 Закону № 796-ХІІ видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Пунктом 8 Типового положення про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2012 р. № 886 (далі - Типове положення) передбачено, що регіональна комісія розглядає письмові заяви громадян України з числа інвалідів внаслідок каліцтва або захворювання (категорія 1) і осіб, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - заявник), про видачу довідки про заробітну плату, одержану за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у разі, коли підприємство, установу або організацію ліквідовано без правонаступника.

Абзацем 2 пункту 9 Типового положення передбачено, що рішення регіональної комісії оформляється протоколом, який підписується її головою та присутніми на засіданні членами.

Пунктом 12 Положення передбачено, що у разі незгоди з рішенням регіональної комісії заявник може подати такій комісії заяву із запереченням щодо прийнятого рішення з вимогою передати документи на розгляд центральній комісії.

Заявник у разі незгоди з прийнятим центральною комісією рішенням має право оскаржити рішення комісії до суду.

Пункту 9 Типового положення передбачено, що у разі відсутності підстав для видачі довідки про заробітну плату копія рішення регіональної комісії у тижневий строк надсилається заявникові із зазначенням причин відмови.

З наведених нормативних приписів вбачається, що комісія наслідком розгляду заяви приймає рішення, яке оформлюється протоколом, копія якого надсилається особі.

Судом встановлено, що 26.12.2017 р. на виконання рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 р. у справі № 820/2980/17 відбулося засідання комісії на якому розглядалась заява ОСОБА_1 про нарахування грошового забезпечення за роботу (службу) в зоні відчуження з 07.07.1986р. по 31.07.1986р. відповідно до Типового положення "Про комісії з визначення даних про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках", затвердженого Постановою КМУ від 16.07.2012р. № 685. Комісією за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 прийнято рішення, яке оформлено протоколом № 1 від 26.12.2017р., в якому зазначено, що розрахунок грошового забезпечення зазначений у довідці від 21.10.2016 р. № 29/187 зроблений згідно з чинним законодавством, виходячи з денної тарифної ставки з кратністю, без порушення норм матеріального права і змінам не підлягає, підстав для перерахунку грошового забезпечення та видачі нової довідки немає та прийнято рішення про направлення копії протоколу ОСОБА_1 , який останнім був отриманий.

Дане рішення позивачем оскаржено не було.

Таким чином, колегія суддів вказує на те, що заява позивача розглянута, рішення за наслідками розгляду заяви прийнято, тому вимоги позивача колегія суддів вважає безпідставними.

Колегія суддів вказує на те, що позивач фактично не погоджується з розміром його грошового забезпечення, визначеного відповідно до довідки від 21.10.2016 р. № 29/187, вважаючи, що наявні підстави для нарахування, виплати та включення у довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження подвійної заробітної плати (грошового забезпечення ), а також врахування подвійної оплати за службу у вихідні дні.

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Так, колегія суддів зауважує, що роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період. При цьому, розмір отриманої заробітної плати зазначається у довідці на підставі первинних документів.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану ОСОБА_1 за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках, позивачу виплачена заробітна плата (грошове забезпечення) в сумі 415, 48 крб., тому відповідно до вказаних нормативних-правових актів комісія ГУНП в Харківській області не може зазначити у довідці заробітну плату (грошове забезпечення) іншу ніж отримав ОСОБА_1 .

З приводу відомостей зазначених у довідці про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану ОСОБА_1 за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 7 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» передбачались виплати військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, що виконують службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадові оклади і оклади за військовим або спеціальним званням в подвійному розмірі.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964- рс «Про виділення Міненерго СРСР додаткових фондів заробітної плати» дозволено керівникам міністерств і відомств, які брали участь у ліквідації аварії, за згодою представника урядової комісії проводити у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих роботах у III, II, І зонах небезпеки у 5-, 4, 3-кратному розмірах.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 №1031-рс поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 № 964, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ.

Абзацом 1 пункту 1 наказу МВС СРСР від 17 травня 1986 року № 0149 «Про додаткові виплати особовому складу органів та внутрішніх військ МВС СРСР, які зайняті на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» на виконання зазначених розпоряджень міністру внутрішніх справ Української PCP було дозволено за погодженням з головою Урядової комісії з ліквідації аварії здійснювати у виняткових випадках оплату праці робітників, службовців, а також призваних на збори військовозобов`язаних, які зайняті на особливо важливих і відповідальних роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у III зоні небезпеки - у 5-кратному розмірі у порівнянні зі встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - у 4-кратному розмірі, у І зоні - у 3-кратному розмірі.

Абзацом 2 пункту 1 цього наказу передбачалося у такому ж порядку і розмірах виплачувати грошове забезпечення військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу, що були зайняті на зазначених роботах у І - III зонах небезпеки, виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам га мічманам - також окладів за військовим і спеціальним званням.

Надбавки за вислугу років та інші надбавки нараховувалися за основним місцем служби.

Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 та постановою Ради Міністрів У PCP і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам здійснювати оплату праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, відповідно в чотирьох-, трьох- і двократному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.

Тобто, якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Таким чином, після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями згідно постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року № 524-156.

Отже, вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених Постановою від 07 травня 1986 року № 524-156.

Нарахування грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження військовослужбовців, рядового і начальницького складу ОВС проводилось відповідно до Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 року №1031 рс.

Вказаними нормативно-правовими актами передбачено, що оплата фактично відпрацьованого часу (включаючи вихідні і святкові дні) у відповідних зонах небезпеки повинна проводитись виходячи із розрахункової денної тарифної ставки, що враховується із тарифної ставки (посадового окладу та окладу за спеціальне звання) за даний місяць, поділеної на календарну кількість днів цього місяця.

Позивач обґрунтовує необхідність подвоєння окладу за посадою та спеціальним званням, також, на підставі вимог пункту 3 наказу МВС СРСР від 30.06.1986 № 0189.

Однак, вказаний пункт наказу до позивача не може бути застосований в зв`язку з наступним.

У пункті 1 наказу МВС СРСР від 30.06.1986 № 0189 зазначено, що оплата праці осіб рядового і начальницького складу, зайнятих в зонах небезпеки, здійснюється відповідно до пункту 1 наказу МВС СРСР від№ 0149 (тобто у відповідній кратності відповідно до зони небезпеки). У пункті 3 наказу МВС СРСР від 30.06.1986 № 0189 передбачено виплату посадового окладу та окладу за спеціальне звання у подвійному розмірі особам рядового і начальницького складу, які несуть службу в місцевостях з яких евакуйовано населення (а.с. 43-44).

Тобто, для осіб, які не перебували в зоні небезпеки, а перебували в місцевостях з яких евакуйовано населення передбачено подвійні розміри окладів. В наказі МВС СРСР від 30.06.1986 № 0189 вживаються терміни: зона небезпеки та місцевість, з якої евакуйовано населення.

Таким чином, особам рядового і начальницького складу було передбачена різна за розміром компенсація. Тому на позивача не поширюється пункт 3, так як ОСОБА_1 перебував у зоні небезпеки, а не в місцевості, з якої евакуйовано населення.

З огляду на зазначене, колегія суддів вказує на відсутність підстав для нарахування, виплати та включення у довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження подвійної заробітної плати (грошового забезпечення).

З приводу оплати фактично відпрацьованого часу у вихідні дні в зоні відчуження, колегія суддів вказує на таке.

Нарахування грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження військовослужбовців, рядового і начальницького складу ОВС проводилось відповідно до Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року №1031 рс.

Позивач обгрунтовує свою вимогу про необхідність врахування подвійної оплати за службу у вихідні дні, пунктом 5 постанови Ради Міністрів У PCP і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7, яким дозволено підприємствам, установам та організаціям залучати працівників на роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії у вихідні і святкові дні з оплатою праці в подвійному розмірі (а.с.60).

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач відноситься до категорії осіб рядового і начальницького складу ОВС та йому не було нараховано та не виплачено подвійний розмір за службу у вихідні дні.

Таким чином, колегія суддів вказує на відсутність підстав для відображення цих відомостей у довідці, оскільки в довідці відображаються відомості тільки про виплачене грошове забезпечення.

Так, колегія суддів зауважує, що роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період. При цьому, розмір отриманої заробітної плати, що зазначається у довідці має відповідати первинним документам.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 липня 2018 року по справі № 377/522/16-а.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у відповідача підстав для нарахування та видачі довідки про грошове забезпечення, яке фактично не отримувалося.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ГУ Національної поліції України в Харківській області у спірних правовідносинах, надавши належні та допустимі докази, діяв на підставі, у спосіб, який передбачений нормами чинного законодавства України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 року по справі № 520/10243/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 18.04.2019 року