Справа № 420/1327/19
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1327/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо перерахунку та підвищення ОСОБА_1 пенсії неправомірним та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести новий перерахунок та підвищення належної ОСОБА_1 пенсії з розрахунку основного розміру пенсії 90% грошового забезпечення з 01.01.2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо перерахунку та підвищення ОСОБА_1 пенсії неправомірним та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести новий перерахунок та підвищення належної ОСОБА_1 пенсії з розрахунку основного розміру пенсії 90% грошового забезпечення з 01.01.2019 року.

Ухвалою суду від 11.03.2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому призначена пенсія за вислугу років в розмірі 90% грошого забезпечення. Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області в березні 2018 року здійснило перерахунок пенсії, але зменшивши її основний розмір з 90% до 70% відповідних сум грошового забезпечення. Позивач вважає такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства та грубо порушують його право на пенсійне забезпечення в належному відсотковому розмірі, у зв'язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Представник відповідача 29.03.2019 року за (вхід.№11455/19) надав до суду відзив щодо відмови позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі пославшись на те, що перерахунок пенсії позивача на виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» № 103 від 21.02.2018 року було проведено в березні 2018 року з урахуванням основного розміру грошового забезпечення позивача у розмірі 70%, оскільки 01.10.2011 року набрав чинності Закон України від 08.07.2011 року №3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи». Зазначеним Законом внесено зміни до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.92 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262), а саме: загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, встановлено у розмірі 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення. В подальшому, 01.05.2014 року набули чинності зміни, внесені Законом України №1166-VII від 27.03.2014 року «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в України» до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.92 року №2262-ХІІ. Зазначеним Законом ст.13 Закону №2262 викладено в такій редакції: загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, встановлено у розмірі 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення. Враховуючи, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» №103 право на перерахунок пенсії позивача у зв'язку зі зміною посадового окладу виникло 01.01.2018 року, основний розмір грошового забезпечення встановлено 70%, відповідно до вимог діючого на цей час законодавства. Крім того, відповідач звертає увагу, що до проведення відповідного перерахунку позивач отримував пенсію виходячи з розміру грошового забезпечення, яке він отримував особисто на момент звільнення з військової служби. Тому і відсотковий розмір грошового забезпечення був застосований відповідно до законодавства, що діяло на момент призначення пенсії. Однак, у 2018 році позивачу проведено перерахунок пенсії уже на підставі видів грошового забезпечення діючих військовослужбовців, тому і застосуванню підлягає законодавство, що діє на момент виникнення права на такий перерахунок - станом на 01.01.2018 року. В даному випадку внесенням змін до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.92 року №2262-ХІІ зменшенням максимального розміру пенсії з 90% до 70% грошового забезпечення право позивача на пенсію не скасоване, тоді як обмеження максимального розміру пенсії було закладено у ст.13 Закону і в первісній редакції. Вказаними змінами не відбулося звуження обсягу існуючого права позивача на призначення пенсії. Так само і не було факту скасування чи звуження обсягу досягнутих прав за критеріями, зазначеними у рішенні Конституційного Суду України від 22.09.05р. №5рп/2005. Позивач отримує пенсійні виплати, сума яких не зменшувалась, право на перерахунок пенсії реалізовано. Таким чином, перерахунок пенсії позивачу здійснено відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент виникнення права на такий перерахунок, і на даний час виплата пенсії здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства, тому підстави для визнання протиправними дій головного управління відсутні.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступні факти та обставини:

Позивач - ОСОБА_1 полковник у відставці, проходив військову службу у рядах збройних сил України і був звільнений у запас за вислугою років та йому відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) призначено та виплачувалась пенсія за вислугу років в розмірі 90% грошового забезпечення. Позивач є пенсіонером Міністерства оборони України, та має статус «ветеран військової служби» і «учасник бойових дій». 05 січня 2019 року позивач отримав військову пенсію з 25% підвищенням згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, звільненим з військової служби, і деяких інших категорій осіб», дізнався, що деякі військові пенсіонери, за рішенням суду з 01.01.2019 року стали отримувати основний розмір пенсії 90% грошового забезпечення. Згідно розрахунків пенсії позивача, за винятком останнього на 01.01.2018 року отриманого в Болградському районному відділенні Пенсійного фонду України в Одеській області, починаючи з 2003 року, ОСОБА_1 назначалась та виплачувалась пенсія у розмірі 90% грошового забезпечення (вислуга 39 років). Несподівано в розрахунку пенсії від 01.01.2018 року позивачу призначена пенсія 70% грошового забезпечення. Довідавшись 05.01.2019 року про те, що деякі військові пенсіонери стали отримувати пенсію у розмірі 90% грошового забезпечення, позивач 27 січня 2019 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про перерахунок йому пенсії з 01.01.2019 року і в подальшому нараховувати та виплачувати пенсію, згідно вислуги років, обчислену з максимального розміру 90% грошового забезпечення. Проте, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом від 08.02.2019 року №164/р-11 відмовило позивачу, посилаючись на Закон України від 27.03.2014 року №1166-VI1 «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», де основний розмір пенсії не повинен перевищувати 70% грошового забезпечення. Позивач вважає такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства та грубо порушують право позивача на пенсійне забезпечення в належному відсотковому розмірі.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 13 Закону було передбачено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Разом з тим, Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року та Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" (далі - Закон №1166-VII), який набрав чинності з 1 травня 2014 року, до частини 2 статті 13 Закону було внесено зміни та цифри "90" замінено цифрами "80", а цифри "80" замінено цифрами "70" відповідно.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_1 виплачувалась пенсія у розмірі 90% грошового забезпечення. Тобто, зміна встановленого Законом максимального розміру пенсії відбулася після призначення позивачу пенсії.

Внесені зміни до статей 13, 43 Закону №2262, щодо розміру пенсії у відсотках та її максимального розміру стосуються виключно порядку призначення пенсії особам у разі реалізації ними права на первинне призначення пенсії за цим Законом, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Якщо на момент призначення пенсії військовослужбовцю зазначені зміни не були внесені до законодавства, що регулює порядок призначення пенсії, то у органів Пенсійного Фонду України відсутні підстави для здійснення перерахунку пенсії даному військовослужбовцю на підставах відмінних від тих, за яких даний військовослужбовець набув права на пенсію на момент її початкового призначення. Отже, при перерахунку пенсій військовослужбовцям має застосовуватися норма, яка визначає розмір пенсії у відсотках без обмеження її граничного розміру, що діяла на момент призначення такої пенсії.

Отже, для перерахунку пенсії мають застосовуватись норми Закону № 2262 -XII, що визначають її розмір у процентах відповідних сум грошового забезпечення, які діяли на момент первинного призначення пенсії.

Частиною 1 статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Суд зазначає, що ст.22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Тобто, при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а внесені Законами України від 08.07.2011 року №3668 та від 27.03.2014 року №1166-VІІ зміни до ч.2 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70% від сум грошового забезпечення, є звуженням змісту та обсягу вже існуючих у позивача прав і свобод у вигляді призначення йому пенсії виходячи із 90% розміру грошового забезпечення.

Крім того, внесені зміни жодним чином не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедура призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Слід зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні № 3-рп/2001 від 05.04.2001 року зазначив, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Верховний Суд України своїм рішенням по зразковій справі № 820/6514/17, яке набрало законної сили 17.03.2018 року, визнав протиправною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та зобов'язав його здійснити перерахунок та виплату пенсії пенсіонеру органів внутрішніх справ з 01 січня 2016 року. При цьому Верховний Суд України у п.18 зазначеного рішення прямо посилається на норми Закону № 2262-ХІІ у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. А в п. 41 вказує на недопустимість зворотної дії законів у часі.

В рішенні Верховного Суду України від 10.12.2013 року по справі № 21-420а 13 суд прямо визначив правову позицію, згідно якої процедури призначення і перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом проведення. При перерахунку пенсії має застосовуватись норма, що визначала розмір пенсії у процентах, яка діяла на момент призначення пенсії.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

ЄСПЛ у пункті 50 Рішення по справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) вказує, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним і що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів».

В пунктах 70,71 рішення ЄСПЛ «Рисовський проти України» від 02.10.2011 року (заява №29979/04) оперує «принципом належного урядування» як багатоаспектним принцип, котрий, серед іншого, зводиться до того, що держава зобов'язана організувати роботу державного апарату таким чином, щоб забезпечувалась юридична визначеність у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Понад це «на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок.». Водночас згідно з концепцією «принципу належного урядування» «Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються».

Відповідно до усталеної практики Європейського суду ««майном» може бути «наявне майно», або активи, включно з вимогами, стосовно яких заявник здатен довести, що він мав принаймні «правомірне очікування» дієвої реалізації його майнового права» (Маlhous v.Czech Republic (dec.) [GC], по. 33071/96, ЕСНR2000- XII; Dгаоn v. Fгаnсе ІGС], по. 1513/03, ЕСНR 2006-ІХ; Ргеssоs Соmраnіа Navіега S. А. аnd Оthегs v. Веlgium, nо. 17849/91, §§ 29-31, ЕСНR А332).

ЄСПЛ визначає, що внаслідок певного юридичного факту, який уже відбувся, особа набуває майнове право. Однак, невдовзі по тому держава ухвалює акт (нормативний або індивідуальної дії), котрим таке право скасовується із наданням цьому актові ретроспективної дії щодо фактів, які відбулися до його прийняття. При цьому підстави, з яких особа позбавляється раніше набутого права, не пов'язані з її поведінкою. Через те ЄСПЧ визнає порушеним навіть не права, а лише правомірного очікування заявника.

Отже, при перерахунку раніше призначених пенсій не може допускатись звуження змісту та обсягу досягнутих громадянами, в тому числі з числа колишніх військовослужбовців, прав, свобод, соціальних гарантій.

При цьому мають застосовуватися норми, що визначають розмір пенсії у відсотках сум грошового забезпечення, які діяли на момент набутого права на отримання пенсії, а подальші зміни до закону щодо зменшення відсоткового розміру пенсії стосуються порядку призначення пенсії у разі реалізації такого права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, оцінюючи у сукупності надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо перерахунку та підвищення ОСОБА_1 пенсії неправомірним та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести новий перерахунок та підвищення належної ОСОБА_1 пенсії з розрахунку основного розміру пенсії 90% грошового забезпечення з 01.01.2019 року, підлягають задоволенню відповідно до положень ч.1 ст.245 КАС України.

У задоволенні клопотання представника відповідача від 29.03.2019 року про зупинення провадження у справі №420/1327/19 суд відмовляє, оскільки згідно п.3 ч.1 ст.236 КАС України, суд вважає наявні докази у справі є достатніми для розгляду адміністративного позову по суті.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.139,241-246,263 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні клопотання представника відповідача від 29.03.2019 року про зупинення провадження у справі №420/1327/19 - відмовити.

2. Позовні вимоги задовольнити повністю.

3. Визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо перерахунку та підвищення ОСОБА_1 пенсії неправомірним.

4. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести новий перерахунок та підвищення належної ОСОБА_1 пенсії з розрахунку основного розміру пенсії 90% грошового забезпечення з 01.01.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст. 291, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Єфіменко К.С.

.