Справа № 824/935/18-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/935/18-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Кушнір В.О.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

11 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

секретар судового засідання: Платаш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року (ухвалене у м. Чернівці 05 грудня 2018 року о 14:52) у справі за адміністративним позовом 33 будинку офіцерів до Головного управління ДФС у Чернівецькій області про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

33 будинок офіцерів звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області в кому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 04.07.2018.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем порушено вимоги ст.9 Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині своєчасної сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за березень-травень 2018 року, у зв'язку із чим до позивача правомірно застосовані штрафні санкції та нарахована пеня згідно спірного рішення № від 04.07.2018. Також відповідач зауважив, що рахунки для сплати ЄСВ за військовослужбовців та за цивільних осіб є різними, також відмінним є розподіл коштів, які зараховується на такі рахунку, а тому сплата ЄСВ саме на належний рахунок має істотне значення для вірного розподілу такої суми на відповідні види загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Позивач не подав відзиву на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Позивач в судове засідання повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень представника відповідача, колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем, на виконання обов'язків платника ЄСВ, 18.04.2018 подано звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за березень 2018 року. Згідно таблиці 6 "Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам" (що є додатком до звіту) сума нарахованого єдиного внеску за звітний місяць (на заробітну плату/доходу) становить 14836,46 грн.

Факт сплати позивачем вказаної суми єдиного внеску за березень 2018 року підтверджується платіжними дорученнями №36 від 12.03.2018, №44 від 15.03.2018, №40 від 15.03.2018, №52 від 29.03.2018, №48 від 29.03.2018.

17.05.2018 позивачем подано звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за квітень 2018 року. Згідно таблиці 6 "Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам" (що є додатком до звіту) сума нарахованого єдиного внеску за звітний місяць (на заробітну плату/доходу) становить 15048,37 грн.

Факт сплати позивачем вказаної суми єдиного внеску за квітень 2018 року підтверджується платіжними дорученнями №56 від 13.04.2018, №64 від 17.04.2018, №68 від 27.04.2018, №72 від 27.04.2018, №60 від 13.04.2018.

18.06.2018 позивачем подано звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за травень 2018 року. Згідно таблиці 6 "Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам" (що є додатком до звіту) сума нарахованого єдиного внеску за звітний місяць (на заробітну плату/доходу) становить 16938,96 грн.

Факт сплати позивачем вказаної суми єдиного внеску за травень 2018 року підтверджується платіжними дорученнями №76 від 08.05.2018, №80 від 15.05.2018, №84 від 15.05.2018, №91 від 30.05.2018, №92 від 30.05.2018.

В подальшому позивачем виявлено факт сплати частини вказаних коштів у розмірі 18106,73 грн на невірний рахунок, а саме на рахунок №2412, замість рахунку №2412. Вказана помилка зумовлена неврахуванням позивачем необхідності сплати ЄСВ за військовослужбовців та за цивільних осіб на різні рахунки.

Відповідач провів відповідні перерахування з рахунку №2412 на рахунок №2412, а також прийняв рішення № від 04.07.2018 згідно якого до 33 будинку офіцерів за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі ч.10 та п.2 ч.11 ст.25 Закону України "Про збір, та облік єдиної внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" застосовано штраф у розмірі 1900,28 грн та нарахована пеня в розмірі 77,57 грн за період з 21.04.2018 по 27.06.2018.

Не погодившись із вказаним рішенням позивач оскаржив його до ДФС України, однак, за результатом розгляду скарги позивача ДФС України прийняло рішення від 21.08.2018 №27135/6/99-99-11-02-02-35 про залишення скарги без задоволення, а рішення № від 04.07.2018 - без змін.

Позивач не погоджується із результатом адміністративного оскарження рішення № від 04.07.2018, вважає вказане рішення протиправним а тому звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що застосування до позивача штрафу і пені є неправомірним згідно спірного рішення відповідача є протиправним, адже помилкове перерахування позивачем коштів на неналежний код бюджетного класифікатора не вплинуло на виконання обов'язку платника зі сплати єдиного внеску до бюджету, та ним самостійно нараховано зобов'язання за зазначеним платежем.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2464).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску, зокрема, є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Контроль своєчасності подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати податків, зборів, платежів входить до функцій контролюючих органів, а саме органи доходів і зборів (пп. 191.1.2 п. 191.1 ст. 191, п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6, абз. 1 і 2 ч. 8 ст. 9 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Також платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. При цьому, платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі.

Частиною 7 ст. 9 зазначеного Закону встановлено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

У відповідності до положень ч.ч. 5, 6 і 10 ст. 9 Закону № 2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування. Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску.

Обслуговування коштів єдиного внеску здійснюється згідно з положенням про рух коштів, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів днем сплати єдиного внеску вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Відповідно до ч. 11 ст. 9 Закону № 2464 у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з п.6 ст.1 Закону № 2464 недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Згоном

Так, згідно ч. 10 ст. 25 цього Закону № 2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Судом встановлено, що позивач у березні-травні 2018 року помилково сплатив ЄСВ на рахунок №2412, замість рахунку №2412. Платіжні документи про сплату таких сум ЄСВ були прийняті банком до виконання та платежі проведено в ті самі дні або наступні після них дні.

Разом з цим, позивач виправив дану помилку та звернувся до відповідача із відповідною заявою про перерахування помилково зарахованих коштів на вірний рахунок.

Згідно з ч. 4 ст. 45 Бюджетного кодексу України (далі - БК України), податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Нормами ч. 5 ст. 45 БК України передбачено, що податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Аналіз норм цього Кодексу дає підстави суду зробити висновок, що усі податкові надходження, справляння яких передбачено законодавством України, є доходами державного бюджету, які визнаються зарахованими до бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Поняття «єдиний казначейський рахунок» закріплене в Положенні про єдиний казначейський рахунок, затверджене Наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 № 122 (далі - Положення №122), та визначається як консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

Пунктом 2.1 Положення №122 встановлено, що єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Тобто, зі змісту пунктів Положення №122 слідує, що всі сплачені податки і збори (обов'язкові платежі), в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок.

Правовий аналіз наведених вище норм БК України та Положення №122 дає підстави для висновку про те, що допущення платником помилок під час перерахування сум ЄСВ на інший бюджетний казначейський рахунок в строк, встановлений ч. 8 ст. 9 Закону № 2464, має кваліфікуватися як дія, хоч й помилкова.

Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника при сплаті задекларованої суми єдиного внеску, не можуть бути підставою для застосування штрафів та нарахування пені, передбачених ч. 10 і п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464.

Оскільки такі суми ЄСВ були фактично зараховані на єдиний казначейський рахунок, то помилкове перерахування їх позивачем на неналежний "проміжний" рахунок не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми внеску у визначений відповідною нормою Закону № 2464 строк.

Дані висновки суду повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду , що викладена у постанові від 17.01.2018 у справі № 2а-2686/09.

Тому, суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку відсутні підстави для застосування до позивача штрафу і нарахування пені згідно статей 9 та 25 ст.9 Закону №2464, що свідчить про протиправність та необхідність скасування рішення відповідача № від 04.07.2018.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 квітня 2019 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.