Справа № 826/4227/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4227/18 Суддя (судді) першої інстанції: Григорович П.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2019 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, третя особа: Головне управління ДФС у Херсонській області про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за період з березня 2014 року по листопад 2014 року під час роботи в Головному управлінні Міндоходів в Автономній Республіці Крим у розмірі 42 808,05 грн без урахування обов'язкових податків та зборів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2019 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

У тексті апеляційної скарги відповідач просить здійснювати розгляд справи за участі представника апелянта.

Щодо заявленого відповідачем клопотання колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

15 квітня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив ОСОБА_3, в якому позивач повністю підтримує рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом ГУ Міндоходів в АР Крим від 14.10.2013 №228-0 позивача переведено на посаду заступника начальника управління податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів в АР Крим (запис № 15 в трудовій книжці).

У зв'язку з ситуацією, що склалась починаючи з березня 2014 р. в Автономній республіці Крим, а саме у зв'язку з тимчасовою окупацією території півострова внаслідок збройної агресії Російської Федерації та захопленням адміністративних будівель самопроголошеною владою АР Крим, у тому числі й будівлі Головного управління Міндоходів в АР Крим, подальше виконання посадових обов'язків Позивачем на території АР Крим не представлялось можливим. Окупація півострова є визнаним й загальновідомим фактом та не потребує доказування.

3 метою забезпечення належної координації роботи органів ГУ Міндоходів в АР Крим, Розпорядженням Міністерства доходів та зборів України від 24.03.2014 №55 «Про створення робочої групи» Позивач був зарахований до робочої групи з координації роботи органів ГУ Міндоходів в АР Крим та м. Севастополі з фактичним розташуванням робочої групи у м. Києві. Наказом ГУ Міндоходів в АР Крим від 24.03.2014 року №121-о «Про відрядження до робочої групи», Позивач був відряджений до Міністерства доходів і зборів України на період функціонування такої робочої групи.

Відтак, починаючи з 24.03.2014 року Позивач у відповідності до вказаного розпорядження та Наказу виконував поставлені перед робочою групою завдання.

На підставі Розпорядження Міністерства доходів та зборів України від 17.04.2014 р. №76-p раніше прийняте Розпорядження Міністерства доходів та зборів України від 24.03.2014 №55 «Про створення робочої групи» визнане таким, що втратило чинність. Підставою скасування вказаного розпорядження стала втрата актуальності.

Разом з тим, Позивач увійшов до складу Міжвідомчої робочої групи при Міністерстві юстиції України, що була створена з метою формування належної доказової бази, висвітлення фактів втрат держави, нанесених збитків, порушення прав юридичних та фізичних осіб внаслідок окупації Криму.

Міністерство доходів і зборів України листом від 28.05.2014 р. №1081/5/99-99-04-01-01-16 повідомило Міністерство юстиції України про згоду працівників територіальних органів Міндоходів в Автономній республіці Крим щодо участі підпорядкованих працівників, у тому числі і щодо Позивача, у роботі зазначеної Міжвідомчої робочої групи.

Наказом ГУ Міндоходів в АР Крим від 28.05.2014 року № 126-о «Про відрядження до міжвідомчої робочої групи» Позивач був відряджений до Міністерства юстиції України на період функціонування такої міжвідомчої робочої групи.

В той же час, Позивач продовжував займати посаду заступника начальника управління податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів в АР Крим, адже не був звільнений з державної служби або переведений на іншу посаду.

В подальшому, на підставі наказу ГУ Міндоходів в АР Крим від 28.11.2014 p. №303-о Позивач був звільнений за власним бажанням з займаної посади в порядку переведення для подальшого працевлаштування до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області.

Як зазначає позивач в позовній заяві та не заперечено іншими учасниками справи, остання виплата заробітної плати Позивачу за посадою заступника начальника управління податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів в АР Крим була здійснена у березні 2014 року у розмірі 1350 грн, яку було перераховано, як аванс за першу половину березня 2014 року.

Таким чином, заборгованість по заробітній платі позивача виникла з квітня 2014 по листопад 2014 року.

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив повністю та зазначив, що стягненню підлягає заборгованість по заробітній платі за період з 01.04.2014 по 28.11.2014 в сумі 42 808,05 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У статті 1 Закону України "Про оплату праці" визначено, що заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Як вбачається з матеріалів справи, ДФС України листом від 28.12.2017 №17518/У/99-99-05-02-03-14 надано розрахунок заробітної плати Позивача (за аналогічною посадою) за період роботи з 01.03.2014 по 28.11.2014 без урахування обов'язкових податків та зборів, а саме:

- за березень 2014 року - 4906,45 грн. (з яких: оклад - 2213,00 грн., надбавка за ранг - 90,00 грн., надбавка за вислугу - 230,30 грн., надбавка за високі досягнення - 1266,65 грн., щомісячна премія - 1106,50 грн.,);

- за квітень 2014 року - 4906,45 грн. (з яких: оклад - 2213,00 грн., надбавка за ранг - 90,00 грн., надбавка за вислугу - 230,30 грн., надбавка за високі досягнення - 1266,65 грн., щомісячна премія - 1106,50 грн.,);

- за травень 2014 року - 4906,45 грн. (з яких: оклад - 2213,00 грн., надбавка за ранг - 90,00 грн., надбавка за вислугу - 230,30 грн., надбавка за високі досягнення - 1266,65 грн., щомісячна премія - 1106,50 грн.,);

- за червень 2014 року - 4906,45 грн. (з яких: оклад - 2213,00 грн., надбавка за ранг - 90,00 грн., надбавка за вислугу - 230,30 грн., надбавка за високі досягнення - 1266,65 грн., щомісячна премія - 1106,50 грн.,);

- за липень 2014 року - 4906,45 грн. (з яких: оклад - 2213,00 грн., надбавка за ранг - 90,00 грн., надбавка за вислугу - 230,30 грн., надбавка за високі досягнення - 1266,65 грн., щомісячна премія - 1106,50 грн.,);

- за серпень 2014 року - 4906,45 грн. (з яких: оклад - 2213,00 грн., надбавка за ранг - 90,00 грн., надбавка за вислугу - 230,30 грн., надбавка за високі досягнення - 1266,65 грн., щомісячна премія - 1106,50 грн.,);

- за вереснь 2014 року - 4906,45 грн. (з яких: оклад - 2213,00 грн., надбавка за ранг - 90,00 грн., надбавка за вислугу - 230,30 грн., надбавка за високі досягнення - 1266,65 грн., щомісячна премія - 1106,50 грн.,);

- за жовтень 2014 року - 4906,45 грн. (з яких: оклад - 2213,00 грн., надбавка за ранг - 90,00 грн., надбавка за вислугу - 230,30 грн., надбавка за високі досягнення - 1266,65 грн., щомісячна премія - 1106,50 грн.,);

- за листопад 2014 року - 4906,45 грн. (з яких: оклад - 2213,00 грн., надбавка за ранг - 90,00 грн., надбавка за вислугу - 230,30 грн., надбавка за високі досягнення - 1266,65 грн., щомісячна премія - 1106,50 грн.,);

Оскільки у березні 2014 позивачу було виплачений аванс за першу половину місяця (1350,00 грн.), то заборгованість по заробітній платі ОСОБА_3 без урахування обов'язкових податків та зборів за період роботи в ГУ Міндоходів в АР Крим з квітня 2014 року по листопад 2014 року становить 42 808,05 грн., (сорок дві тисячі вісімсот вісім гривень, 05коп.).

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що у даній справі спір стосується стягнення належної до виплати позивачу заробітної плати, заборгованість з якої підтверджується інформацією, наявною в матеріалах справи. Водночас матеріали справи не містять будь-яких доказів встановлення відповідачем чи іншими особами факту невиходу позивача на роботу (акти про відсутність на роботі) чи накладення на позивача дисциплінарних стягнень за прогул (пункт 12 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII) чи будь-яких інших належних доказів про те, що позивачем у спірний період не виконувалася робота згідно покладених на нього повноважень. Відтак, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що заробітна плата позивачу у спірний період не мала нараховуватись.

Відповідно до частини другої статті 4 і статті 13 цього Закону джерелом коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Строки виплати заробітної плати врегульовані статтею 115 Кодексу законів про працю України, згідно з якою заробітна плата виплачується працівникам не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя визнано тимчасово окупованою територією.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про утворення Державної фіскальної служби України" від 21.05.2014 № 160 створено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" від 06.08.2014 № 311 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 1 та реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 2.

Згідно з додатком 2 до цієї постанови Головне управління Міндоходів в АР Крим і Головне управління Міндоходів у м. Севастополі реорганізовано в Головне управління ДФС у Херсонській області, яке створено на території Херсонської області, згідно з додатком 1.

Міністерством доходів і зборів України видано наказ від 04.03.2015 р. № 23 "Про реорганізацію головних управлінь Міндоходів в АР Крим та м. Севастополі", яким розпочато реорганізацію головних управлінь Міндоходів в АР Крим та м. Севастополі та утворено комісію з реорганізації головних управлінь Міндоходів в АР Крим та м. Севастополі; визначено строк для проведення реорганізації - шість місяців з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи; встановлено двомісячний строк заявлення кредиторами своїх вимог з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи; голову комісії з реорганізації у дводенний термін зобов'язано затвердити персональний склад комісії з реорганізації та план заходів, пов'язаних з реорганізацією.

Наказом Головного управління Міндоходів в АР Крим від 05.03.2015 р. № 1 "Про реорганізацію Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим" розпочато реорганізацію Головного управління Міндоходів в АР Крим шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Херсонській області.

За приписами пунктів 1 і 5 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України від 18.03.2013 р. № 141/2013, Міністерство доходів і зборів України (Міндоходів України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міндоходів України організовує роботу Міністерства, його територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління; надає територіальним органам Міндоходів України методичну і практичну допомогу в організації роботи, проводить перевірку стану такої роботи; координує діяльність своїх територіальних органів та організовує їх взаємодію з державними органами та органами місцевого самоврядування тощо.

У пункті 1 Положення про Головне управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 17.04.2013 р. № 43, визначено, що Головне управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим є територіальним органом Міндоходів, який підпорядковується Міндоходів.

Відповідно до пунктів 13 і 15 цього Положення Головне управління Міндоходів в АР Крим утримується за рахунок державного бюджету, є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України, коду ЄДРПОУ і свого найменування, інші печатки і штампи, власні бланки, реєстраційні рахунки в органах Державної казначейської служби України.

За змістом статті 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, є, зокрема, міністерства в особі їх керівників. Головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством, тощо.

З огляду на те, що від ГУ Міндоходів в АР Крим до Головного управління ДФС у Херсонській області жодних документів з нарахування, виплати заробітної плати, утримання та нарахування ЄСВ не надходило, остання не несе майнових прав та обов'язків ГУ Міндоходів в АР Крим.

Так, вищевикладене підтверджується і самим відповідачем у листі від 02.02.2018 № 1576/У/99-99-05-02-03-14 (а.с. 38).

При цьому, враховуючи, що Міністерство доходів і зборів України, на час виникнення спірних відносин, було головним розпорядником бюджетних коштів та реорганізовано у Державну фіскальну службу України, обов'язком якої є забезпечення організації діяльності та фінансування в тому числі і видатків на оплату праці, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Державна фіскальна служба України як правонаступник Міністерства доходів та зборів України є державним органом, відповідальним за виплату заборгованості по заробітній платі позивачу.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування.

Враховуючи вищевикладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, третя особа: Головне управління ДФС у Херсонській області про зобов'язання вчинити дії.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Повний текст виготовлено 17.04.2019.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма