Справа № 826/6636/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6636/18 Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Кучми А.Ю.,

Чаку Є.В.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Ноготкова С.В.,

від відповідача (апелянта): Кирилов О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників Державної фіскальної служби на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом Іноземного підприємства "1+1 Продакшн" до Офісу великих платників Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення і наказу,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Іноземне підприємство « 1+1 Продакшн» з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, оформлене у вигляді листа «Щодо проведення перевірки» № 17766/10/28-10-14-01-16 від 23.04.2018;

- визнати протиправним та скасувати наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про призначення позапланової податкової перевірки Іноземного підприємства « 1+1 Продакшн» № 790 від 26.04.2018 року.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року заяву Іноземного підприємства "1+1 Продакшн" про забезпечення адміністративного позову задоволено частково:

1) зупинено дію наказу Офісу великих платників податків ДФС про проведення позапланової документальної виїзної перевірки Іноземного підприємства "1+1 Продакшн" від 26.04.2018 №790 до вирішення спору по суті;

2) заборонено Офісу великих платників податків ДФС вчиняти дії на підставі наказу Офісу великих платників податків ДФС про проведення позапланової документальної виїзної перевірки Іноземного підприємства "1+1 Продакшн" від 26.04.2018 № 790, а саме: проводити перевірки Іноземного підприємства "1+1 Продакшн" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, у тому числі при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентами за період з 01.01.2008 по 31.12.2016; оформляти результати перевірок (складати, підписувати, реєструвати акти чи довідки) Іноземного підприємства "1+1 Продакшн"; приймати податкові повідомлення-рішення щодо Іноземного підприємства "1+1 Продакшн" до вирішення спору по суті.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2018 року у справі 826/6636/18 в частині задоволених вимог та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на переконання податкового органу, задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову та приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції фактично нівелював вимоги ухвали Печерського районного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року по справі № 757/54328/17-к та відтермінував її виконання на невизначений строк, що є неприпустимим з огляду на процесуальні строки визначені КПК України.

Разом з цим, апелянт звертає увагу суду, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або наявність очевидних ознак протиправності наказу Офісу про проведення позапланової документальної виїзної перевірки Іноземного підприємства « 1+1 Продакшн» від 26 квітня 2018 року № 790.

За наведених обставин, апелянт вважає, що заява про забезпечення адміністративного позову є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Позивачем, у свою чергу було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якої останній зазначає, що скасування оскаржуваної ухвали суду про вжиття заходів забезпечення позову та як наслідок проведення перевірки може безпосередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду позивачу та привести до порушення права позивача на правовий захист, встановлений ст.. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позивач також зазначає, що на його думку, судом першої інстанції, виходячи з обставин справи та доказів, з врахуванням співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, було правомірно прийнято рішення про необхідність забезпечення позову.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року - без змін.

У ході апеляційного розгляду справи учасники судового процесу підтримали доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу відповідно.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач вказує про те, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 вересня 2017 у справі № 757/54328/17-к було задоволено клопотання прокурора групи прокурорів - прокурора Слобідського відділу Харківської місцевої прокуратури № 5 Чухлебова Івана Володимировича про надання дозволу на проведення позапланової документальної перевірки у кримінальному провадженні №0001823 від 06.06.2017 з питань дотримання податкового законодавства Іноземним підприємством "1+1 Продакшн" на предмет своєчасності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, у т.ч. при здійсненні фінансово- господарських взаємовідносин з контрагентами за період з 01.01.2008 по 31.12.2016. На виконання вказаної ухвали Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби було видано рішення, оформлене у вигляді листа, № 17766/10/28-10-14-01-16 від 23.04.2018 щодо проведення позапланової документальної перевірки (оскаржуване рішення) та наказ про проведення позапланової документальної виїзної перевірки Іноземного підприємства "1+1 Продакшн" № 790 від 26.04.2018 (оскаржуваний наказ). Позивач вважає, що оскаржувані рішення та наказ є очевидно протиправними, оскільки чинний КПК не містить норм, які безпосередньо регламентують можливість та порядок звернення слідчого та прокурора з клопотанням про проведення позапланової перевірки та компетенцію слідчого судді щодо вирішення такого клопотання.

Позивач стверджує, що у разі початку проведення відповідачем перевірки на підставі оскаржуваних рішень буде нівельована можливість ефективного захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача, за захистом яких він звернувся з даним позовом до суду. Крім того, позивач акцентував увагу, що доцільність вжиття заявлених заходів забезпечення позову ґрунтуються на можливості прийняття Офісом великих платників податків ДФС безпідставного рішення, зокрема податкового повідомлення-рішення, за наслідками проведення на підставі оскаржуваних рішень перевірки, що створить для позивача можливість понесення додаткових витрат часу та матеріальних ресурсів.

Приймаючи рішення про зупинення дії оскаржуваного наказу до вирішення спору по суті та заборону Офісу великих платників податків вчиняти дії на підставі цього наказу, суд першої інстанції виходив з того, що факт проведення контролюючим органом перевірки тягне за собою можливість настання відповідних наслідків, а саме: складення акту чи довідки, прийняття рішення про нарахування платнику податків грошових зобов'язань та штрафних (фінансових) санкцій, а також застування адміністративного арешту майна у разі відмови від платника податку від проведення перевірки або допуску до останньої. Разом з цим, судом було враховано, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу про призначення позапланової перевірки Іноземного підприємства "1+1 Продакшн" від 26.04.2018 №790, як законодавчої передумови для проведення перевірки позивача, має на меті виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, оскільки воно відповідає предмету адміністративного позову та не зумовлює фактичного вирішення спору по суті до закінчення розгляду справи.

Крім того, Окружним адміністративним судом було прийнято до уваги ту обставину, що вжиття судом заходів забезпечення позову жодним чином не вплине на можливість реалізації контролюючим органом його функцій після розгляду справи по суті, не змінює обсягу прав та обов'язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених цим актом заходів до вирішення спору.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому, частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Також суд має враховувати співрозмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 № 2.

Отже, обов'язковою умовою для застосування судом заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об'єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Дослідивши зміст заяви позивача, а також додані до цієї заяви докази, з урахуванням доводів апеляційної скарги та пояснень учасників судового процесу, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем надано достатньо доказів, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів може призвести до ускладнення ефективного захисту прав заявника в разі задоволення його позовних вимог про скасування відповідних розпорядчих рішень суб'єкта владних повноважень, який наразі розглядається Окружним адміністративним судом.

Зокрема, як встановлено судом, оскаржуваний наказ було прийнято відповідачем на виключно на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 18.09.2017 у справі №757/54328/17-к, якою було задоволено клопотання прокурора групи прокурорів - прокурора Слобідського відділу Харківської місцевої прокуратури №5 Чухлебова Івана Володимировича та надання дозволу на проведення у кримінальному провадженні № 0001823 від 06 червня 2017 року позапланової документальної перевірки з питань дотримання податкового законодавства Іноземного підприємства « 1+1 Продакшн», юридична адреса: м. Київ, вул.Кирилівська, буд.23, на предмет своєчасності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, у тому числі при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентами за період з 01.01.2008 року по 31.12.2016.

Водночас, колегією суддів встановлено, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року ухвала Печерського районного суду міста Києва від 18 вересня 2017 року у справі № 757/54328/17-к (на підставі якої було видано оскаржуваний наказ про проведення перевірки) була скасована, а ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року у справі № 757/54328/17-к у задоволенні клопотання прокурора групи прокурорів - прокурора Слобідського відділу Харківської місцевої прокуратури № 5 Чухлебова Івана Володимировича про надання дозволу на проведення позапланової перевірки - вирішено відмовити.

Таким чином доводи апелянта про те, що приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції фактично нівелював вимоги ухвали Печерського районного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року по справі № 757/54328/17-к - не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки остання визнана Апеляційним судом м. Києва такою, що не ґрунтується на вимогах процесуального закону.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що в даному випадку з урахуванням скасування рішення суду та підставі якого було прийнято оскаржуваний наказ про проведення перевірки та визнання рішенням суду (яке набрало законної сили) клопотання прокурора про проведення позапланової перевірки таким, що не ґрунтується на вимогах закону, вбачаються ознаки очевидної протиправності наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про призначення позапланової податкової перевірки Іноземного підприємства « 1+1 Продакшн» № 790 від 26.04.2018 року.

При цьому, як вірно було вказано судом першої інстанції, вжиття судом заходів забезпечення позову жодним чином не вплине на можливість реалізації контролюючим органом його функцій після розгляду справи по суті. Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову про зупинення дії рішення не скасовує чинність останнього, не змінює обсягу прав та обов'язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених цим актом заходів до вирішення спору по суті.

Заборона вчинення дій щодо проведення перевірки та оформлення її результатів є тимчасовим заходом, не вирішує спір по суті та не є втручанням у діяльність контролюючого органу.

Натомість, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що невжиття відповідних заходів щодо забезпечення позову та проведення контролюючим органом перевірки може призвести до порушення законних прав та інтересів суб'єкта господарювання та ускладнити ефективний захист прав останнього в разі задоволення його позовних вимог.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв'язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову. Застосовуючи конкретний вид забезпечення позову, суд повинен виходити з дійсного виключення цим забезпечувальним заходом утруднення або неможливість виконання рішення.

Крім цього, колегія суддів враховує, що при здійсненні судочинства суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Так, за приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Разом з тим, колегію суддів встановлено, що задоволення заяви про забезпечення позову для відповідача не несе будь-яких негативних наслідків, не покладає на нього додаткових обтяжень та не несе собою невідворотній характер.

У той час, як відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову в даному випадку може призвести до того, що для відновлення захисту прав, свобод та інтересів позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Отже, на підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що забезпечення позову у зазначений судом першої інстанції спосіб відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу та відповідають інституту забезпечення позову в адміністративному процесі.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва про вжиття заходів забезпечення позову є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями ст.ст. 150-154, 311-313, 315-316, 321-322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді А.Ю. Кучма

Є.В. Чаку

Повний текст постанови складено 16 квітня 2019 року.