Справа № 280/4469/18
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4469/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Малиш Н.І.,

секретар судового засідання Лащенко Р.В.

за участі представника відповідача Журавльової Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29.12.2018 р. (суддя Артоуз О.О.) в справі № 280/4469/18 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі - ГУ Держгеокадастру) про визнання протиправними дій з відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,65 га на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області, скасування рішення про відмову від 24.07.2018 р.; зобов'язання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,65 га, яка знаходиться на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29.12.2018 р. позов задоволено, визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, викладену у формі листа від 24.07.2018 №К-3343-2488/0/18-18, зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3, розміром 0,65 га, яка знаходиться на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вказує про неврахування судом першої інстанції невідповідності заяви та розробленого проекту землеустрою нормам чинного законодавства, оскільки матеріали геодезичних вишукувань не відповідають вимогам Інструкції з топографічного знімання в масштабі 1:5000; 1:2000; 1:1000; 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98), Порядку використання Державної референтної системи координат УСК-2000 при здійсненні робіт із землеустрою; не надання оновлених даних агрохімічної паспортизації; відсутності прив'язки кутів повороту меж земельної ділянки до державної геодезичної мережі на місцевості.

Також вважає хибним тлумачення судом першої інстанції приписів статті 123 Земельного кодексу України в частині не наділення відповідача можливістю не затвердження поданого проекту землеустрою, оскільки частиною 13 статті 123 цього кодексу прямо передбачена можливість відмови у затвердженні проекту землеустрою з підстав невідповідності вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Крім того, зазначає, що зобов'язавши відповідача затвердити проект землеустрою, суд першої інстанції втрутився у дискреційні повноваження органу державної влади та порушив ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну каргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, у зв'язку з чим суд визнав за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутності позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням голови Приморської райдержадміністрації від 20.06.2012 №324 надано згоду громадянам України на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель запасу сільськогосподарського призначення (угіддя - рілля) Борисівської сільської ради загальною площею 2,35 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в контурі 418 на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області (за межами населених пунктів), на умовах оренди, терміном 49 років, у тому числі: ОСОБА_3 - 0,65 га.

На підставі вказаного розпорядження та заяви позивача Приморським міськрайонним виробничим відділом Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» розроблено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

На підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 20.05.2015 №8-1095/15-15-СГ «Про поділ земельної ділянки» здійснено поділ земельної ділянки кадастровий номер :02:014:001 на сім окремих ділянок.

Земельній ділянці, щодо якої позивачу надано згоду на розробку проекту землеустрою, присвоєно кадастровий номер :02:014:0054.

27.05.2016 позивачем отримана відмова затвердженні проекту землеустрою з посиланням на відсутність у Приморської державної адміністрації повноважень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної форми власності з огляду на розпорядження від 25.12.2015 № 454.

Така відмова позивачем оскаржена в судовому порядку. Відповідачем переглянута заява, але проект землеустрою не затверджено.

Після того, як постанова суду вступила в силу, позивач неодноразово зверталася до відповідача з заявою та тим самим проектом землеустрою для його затвердження, однак відповідач знову відмовив у затвердженні проекту землеустрою, посилаючись на нові підстави відмови.

10.07.2018 позивач звернулася до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою, додавши безпосередньо проект, та 24.07.2018 за № К-3343-2488/0/18-18 отримала відмову.

Судом першої інстанції зазначено, що підставою для відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду від 24.07.2018 став висновок відповідача про невідповідність в повній мірі матеріалів геодезичних вишукувань вимогам Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000, 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98), яка затверджена наказом головного Управління геодезії, картографії та кадастру при Кабінету Міністрів № 56 від 09.04.1998, та порядку використання Державної референції системи координат УСК-200 при здійсненні робіт з землеустрою, затвердженої наказом Мінагрополітики від 02.12.2016 №509 за № 1646/29776, а також відсутність оновлених агрохімічних паспортів.

Суд першої інстанції вказав, що зазначені відповідачем підстави для відмови в затвердженні проекту землеустрою позивача, не узгоджуються з підставами для такої відмови, визначеними ч. 13 ст. 123 Земельного кодексу України. При цьому судом першої інстанції вказано, що проект землеустрою, щодо якого відповідач надав відмову у його затвердженні, пройшов усі необхідні погодження зі всіма передбаченими законом органами.

Тому, на думку суду першої інстанції, дії відповідача зводяться до аналізу проектної документації та переоцінки дій органів, які надали свої позитивні висновки, щодо відповідності проекту землеустрою вимогам чинного законодавства України, а також оцінки органу, який робив схеми, додатки у відповідному масштабі, що є перевищенням компетенції відповідача.

Стосовно такої підстави, як відсутність оновлених агрохімічних паспортів суд першої інстанції вказав, що агрохімічний паспорт не є обов'язковою складовою проекту землеустрою.

Також суд першої інстанції зазначив, що відкриття касаційного провадження не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою, з огляду на набрання судовими рішеннями законної сили та незупинення виконання таких рішень.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність відмови позивачу в затвердженні проекту землеустрою земельної ділянки.

У зв'язку з визнання протиправною відмови, що викладена у формі листа від 24.07.2018 №К-3343-2488/0/18-18, враховуючи чисельні відмови позивачу в затвердженні проекту землеустрою, а також з метою своєчасного захисту прав і свобод людини і громадянина, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою.

Суд вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Приморської райдержадміністрації від 20.06.2012 р. №324 надано згоду громадянам України на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель запасу сільськогосподарського призначення (угіддя - рілля) Борисівської сільської ради загальною площею 2,35 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в контурі 418 на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області (за межами населених пунктів), на умовах оренди, терміном 49 років, у тому числі ОСОБА_3 - 0,65 га.

На підставі вказаного розпорядження та заяви позивача Приморським міськрайонним виробничим відділом Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» розроблено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Проект землеустрою погоджено відділом Держземагенства у Приморському районі Запорізької області.

На підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 20.05.2015 №8-1095/15-15-СГ «Про поділ земельної ділянки» здійснено поділ земельної ділянки кадастровий номер :02:014:001 на сім окремих ділянок.

Земельній ділянці, щодо якої позивачу надано згоду на розробку проекту землеустрою, присвоєно кадастровий номер :02:014:0054.

08.06.2016 р. відповідачем відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.10.2016 р. в справі № 808/2337/16, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.01.2017 р., визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 08.06.2016 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки в оренду площею 0,65 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області; зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,65 га для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області, з урахуванням висновків суду.

Позивач неодноразово зверталась до відповідача з питання затвердження проекту землеустрою, проте відповідачем відмовлялось у затвердженні проекту землеустрою.

10.07.2018 р. позивач звернулася до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою, до заяви додано розроблений проект землеустрою.

Листом від 24.07.2018 р. № К-3343-2488/0/18-18 відповідачем повідомлено позивача про відсутність підстав для затвердження проекту землеустрою. Підставами для відмови у затвердженні проекту землеустрою зазначено, що проект землеустрою не відповідає нормам законодавства, оскільки матеріали геодезичних вишукувань не в повній мірі відповідають вимогам Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000,1:1000,1:500 (ГКНТА-2.04-02-98), яка затверджена наказом головного Управління геодезії, картографії та кадастру при Кабінету Міністрів № 56 від 09.04.1998, Порядку використання Державної референції системи координат УСК-200 при здійсненні робіт з землеустрою, затвердженого наказом Мінагрополітики від 02.12.2016 №509 № 1646/29776; відсутність оновлених агрохімічних паспортів; відкриття касаційного провадження Вищим адміністративним судом України на рішення в справі № К/800/14683/17.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Частинами 1 та 3 статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частин 1-2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування передбачений статтею 123 Земельного кодексу України, відповідно до частини 4 якої проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

За приписами частини 13 статті 123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Зміна типу акціонерного товариства або перетворення акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою або технічної документації із землеустрою.

Абзацом 1 частини 1 статті 186№ Земельного кодексу України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частини 5 статті 186№ Земельного кодексу України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно з частиною 6 статті 186№ Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

За приписами частини 8 статті 186№ Земельного кодексу України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо передачу земельної ділянки у користування;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо передачу земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 Земельного кодексу України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов'язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у користування або рішення про відмову передання земельної ділянки у користування.

Приведені вище норми Земельного кодексу України визначають, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише невідповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

В спірному випадку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджено відділом Держземагенства у Приморському районі Запорізької області, як це вимагає ч. 1 ст. 186-1 Земельного кодексу України.

Також наявні відомості щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі (а.с. 11).

Звертаючись 10.07.2018 р. до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області із заявою про затвердження проекту землеустрою, ОСОБА_3 додано до заяви погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :02:014:0054) у власність площею 0,65 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Борисівської сільської ради Приморського району Запорізької області за межами населеного пункту, а також витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Відтак, у зв'язку з погодженням проекту землеустрою з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а також наявності відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, відмова відповідача у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність є протиправною.

Суд зазначає, що перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Оскільки на етапі погодження проекту землеустрою відповідно до частини 1 статті 186№ Земельного кодексу України не встановлено невідповідності проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, відповідач не мав правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України.

Суд зазначає, що посилання апелянта на не вірні або неповні дані щодо розміру масштабу, який було використано при підготовці планів-схем, доданих до проекту, а також на відсутність прив'язки на місцевості кутів повороту меж земельної ділянки до державної геодезичної мережі, є необґрунтованими через те, що на етапі погодження проекту землеустрою не встановлено невідповідності проекту землеустрою нормативно-правовим актам в цій частині. При цьому, як зазначено вище, така невідповідність повинна встановлюватися саме на стадії погодження проекту землеустрою.

Крім того, є цілком правильним обґрунтування суду першої інстанції не врахування зазначених зауважень відповідача.

Також є безпідставним посилання апелянта на відсутність оновленого агрохімічного паспорту як на підставу відмови у затвердженні проекту землеустрою.

Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Зазначена правова норма містить вимоги до проектів землеустрою. При цьому агрохімічний паспорт не є обов'язковою складовою проекту землеустрою, відповідно, відсутність оновленого агрохімічного паспорту не може бути підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою.

Стосовно висновку суду першої інстанції про зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою суд вказує таке.

Зобов'язання затвердити проект щодо відведення вказаної земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Затвердження такого проекту без необхідних дій суб'єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб'єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов'язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов'язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Оскільки відповідачем протиправно відмовлено у затвердженні проекту землеустрою відповідно до процедури, встановленої статтею 123 Земельного кодексу України, належним способом захисту прав позивача є зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Доводи апелянта про втручання у такому випадку дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень є необґрунтованими, оскільки не може бути втручанням у дискреційні повноваження випадок, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб'єкта владних повноважень, а такий суб'єкт не вчиняє конкретної дії, як в спірному випадку.

Позиція суду в цій справі відповідає правозастосуванню, викладеному Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 р. в справі № 1640/2594/18.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29.12.2018 р. в справі № 280/4469/18 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29.12.2018 р. в справі № 280/4469/18 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 15.04.2019 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.04.2019 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш