Справа № 824/197/19-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/197/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Григораша В.О.;

за участю:

секретаря судового засідання Жураковської Ю.М;

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування відмови, -

ВСТАНОВИВ:

20.02.2019 року до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 (позивач) до ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправною та скасувати відмову ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 10.10.2018 року №Д-2207/0-1418/0/16-18 щодо надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,66 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Романковецької сільської ради, урочище "Драдище" Сокирянського району Чернівецької області (за межами населеного пункту);

зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області повторно розглянути клопотання про надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,66 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Романковецької сільської ради, урочище "Драдище" Сокирянського району Чернівецької області (за межами населеного пункту) з прийняттям обґрунтованого та законного рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звертався до ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Чернівецькій області щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,66 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Романковецької сільської ради, урочище "Драдище" Сокирянського району Чернівецької області. В заяві вказано цільове призначення, орієнтовний розмір та додано позицію Романковецької сільської ради, викопіювання з бажаним місцем розташування земельної ділянки, інформація щодо земельної ділянки.

Листом від 10.10.2018 року №Л-2207/0-1418/0/16-18 ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Чернівецькій області в задоволенні заяви позивача відмовлено.

Відповідач обґрунтував свою відмову тим, що він встановив невідповідність поданих на розгляд матеріалів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, однак не зазначив, яким саме законом не відповідають подані на розгляд матеріали.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив проти позову в якому зазначив, що у відповідь на клопотання позивача, листом ОСОБА_4 управління від 10.10.2018 року №Л-2207/0-1418/0/16-18 позивачу роз'яснено положення ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України та наголошено, що під час розгляду доданих до клопотання матеріалів встановлено, що вони не відповідають вимогам законів, прийнятих відповідно до нормативно-правових актів.

Згідно нормативно-правових актів в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними передбачено формування переліку та визначення площі земельних ділянок, які передаються в межах норм безоплатної приватизації на території області за формулою, в залежності від площі земельних ділянок, право оренди на які було продано на території області у кварталі, що передував поточному кварталу. У розрахунку за вказаною формулою зобов'язано Головне управління надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності насамперед учасникам антитерористичної операції.

Підставою листа, яким було надано інформацію про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність є саме невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідач вважає, що чинним законодавством встановлено обов'язок Держгеокадастру та його територіальних органів формувати перелік земельних ділянок та визначати площу земельних ділянок, які передаються в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області та зобов'язано Держгеокадастр та його територіальні органи надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації, відповідно до зазначених переліків.

На виконання вимог діючого законодавства прийнятий наказ ОСОБА_4 управління від 20.09.2018 року № 148-од, яким затверджено Перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які пропонуються для передачі у власність громадянам, в межах норм безоплатної приватизації у IV кварталі 2018 року на території Чернівецької області, який опубліковано на офіційному веб-сайті ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.

Відповідач зауважив, що земельний масив на території Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області у якому бажає отримати земельну ділянку позивач, не внесений у Переліки.

Оскільки, вказану земельну ділянку не було зазначено у Переліку, як таку, що пропонується для передачі громадянам, тому на думку відповідача є підстави стверджувати, що місце її розташування не відповідало вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Таким чином, позиція ОСОБА_4 управління є вмотивованою та такою, що відповідає вимогам законодавства, оскільки, місце розташування земельної ділянки, стосовно якої Позивач клопотав про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, не відповідає вимогам ряду нормативно-правових актів.

З огляду на викладене та враховуючи наведені норми чинного законодавства, відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними.

Ухвалою суду від 11.03.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 09.04.2019 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України серії КТ129787 виданий 04.09.2014 року Сокирянським РС УДМС України в Чернівецькій області (а.с. 8).

Рішенням шостої сесії VII скликання Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області №68/06-2016 від 02.08.2016 року "Про розгляд заяви ОСОБА_3" надано позиції сину учаснику бойових дій на звернення до ОСОБА_4 управління Держземагенства у Чернівецькій області щодо передачі земельної ділянки у власність із земель запасу сільської ради сільськогосподарського призначення, ріллі за межами населеного пункту ОСОБА_3, площею 2,0 га, урочище "Драдище". Зобов'язано вищевказаного громадянина звернутись до ОСОБА_4 управління Держземагенства у Чернівецькій області про виготовлення правоустановичх документів на земельну ділянку (а.с. 32).

12.09.2018 року позивач звернувся до ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Чернівецькій області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,66 га, для ведення особистого господарства, землі державної власності с/г призначення, за адресою с. Романківці, урочище "Драдище". До заяви позивачем було додано:

- копія паспорту громадянина України серії КТ129787 виданого 04.09.2014 року Сокирянським РС УДМС України в Чернівецькій області (а.с. 8).

- Позиція Романковецької сільської ради Сокирянського району від 29.01.2018 року №53/02-17 щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на підставі якого може бути передана земельна ділянка, яка пропонується для надання у власність для ведення особистого селянського господарства. Позиція щодо надання земельної ділянки у власність - так (а.с. 34).

- Викопіювання з картограми оціночних груп ґрунтів Романковецької сільської ради, урочище "Драдище" із вказівкою бажаного місця розташування земельної ділянки (а.с. 33);

- Довідка Романковецької сільської ради Сокирянського району від 29.01.2018 року №434, відповідно до якої позивач не використав своє право безоплатної передачі у власність на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території с. Романківці (а.с. 30).

Листом від 10.10.2018 року №Л-2207/0-1418/0/16-18, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області повідомлено позивача про те, що подані на розгляд матеріали не відповідають вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Повідомлено, що вказаною відмовою не порушено право позивача стосовно звернення до ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с. 35).

Крім того, судом встановлено, що Наказом ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 20.09.2018 рок №148-од "Про затвердження переліку земельних ділянок для передачі у власність у IV кварталі 2018 року" затверджено перелік земельних ділянок, сільськогосподарського призначення державної власності, які пропонуються для передачі у власність громадян в межах норм безоплатної приватизації у IV кварталі 2018 року, що додається. До вказаного Переліку не внесений земельний масив на території Романківецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області (а.с. 36).

Вважаючи протиправною відмову ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 10.10.2018 року №Д-2207/0-1418/0/16-18 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, позивач звернувся до суду з даним позовом про зобов'язання повторно розглянути клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, зазначає, що при вирішенні даної справи необхідно керуватись нормами Конституції України, Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини 2 статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Приписами частини 2 статті 22 ЗК України встановлено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства (частина 3 статті 22 ЗК України).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано статті 118 Земельного кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Частинами 6, 7 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень, зокрема, ОСОБА_4 управлінню Держгеокаастру відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Як встановлено з матеріалів справи ОСОБА_4 управління Держгеокаастру у Чернівецькій області 10.10.2018 року №Л-2207/0-1418/0/16-18 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без наведення жодної з підстав, визначених статтею 118 Земельного кодексу України.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що відповідно до статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб'єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27.02.2018 року в справі № 545/808/17.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість відмови ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Чернівецькій області у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Стосовно доводів про те, прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки не відповідатиме Стратегії удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року №413 "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними", суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року №413 "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" Кабінет Міністрів України затвердив Стратегію удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними (далі-Стратегія).

Метою Стратегії є створення сучасної, прозорої і дієвої системи управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності, спрямованої на забезпечення захисту інтересів суспільства (насамперед учасників антитерористичної операції), територіальних громад та держави, а також раціонального та ефективного функціонування сільськогосподарських регіонів з урахуванням потреб розвитку населених пунктів, запобігання деградації земель, необхідності забезпечення продовольчої безпеки держави.

Основними завданнями Стратегії є: впровадження засад стратегічного менеджменту в систему управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності; забезпечення оптимального використання земель, зокрема з урахуванням регіональних програм і планів розвитку територій, генеральних планів населених пунктів; підвищення рівня прозорості та публічності під час формування та реалізації державної земельної політики; підвищення рівня обізнаності населення, землевласників і землекористувачів щодо проблем деградації земель та сталого землекористування; запобігання деградаційним процесам ґрунтового покриву, підвищення рівня родючості ґрунтів; проведення рекультивації порушених земель.

Згідно з механізмом реалізації Стратегії Держгеокадастр реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності відповідно до закону, державний нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів; проводить моніторинг та оцінку результативності реалізації Стратегії.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що дана Стратегія прийнята з метою вдосконалення системи управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності, а також раціонального та ефективного їх використання та жодним чином не регулює правовідносини між громадянином та державою щодо передачі земельних ділянок у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення фермерського господарства.

Відтак, Стратегія не надає відповідачу право відмовляти у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Водночас, частина 7 статті 118 ЗК України не передбачає такої підстави відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як відсутність її у переліку земельних ділянок, які можуть бути передані у власність громадянам України.

Зазначений перелік Земельним кодексом України не передбачений, а посилання у Стратегії на необхідність органам Держгеокадастру, надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації відповідно до зазначених переліків, є рекомендаційним, а не імперативним.

Земельний кодекс України по іншому ніж Стратегія, підходить до питання передачі у власність громадян земельних ділянок державної власності.

Відповідно до Стратегії, у приватну власність громадян можуть бути передані лише ті земельні ділянки державної власності, які спеціально визначенні для цього органами державної влади.

Згідно з Земельним кодексом України, у приватну власність можуть бути передані будь-які земельні ділянки на вимогу заявника, за виключенням тих, щодо яких органами державної влади прийнято рішення про неможливість їх передачі у власність громадянам.

Відповідно до частини 3 статті 7 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

За таких обставин, суд застосовує Земельний кодекс України, як нормативний акт, який має вищу юридичну силу по відношенню до постанови Кабінету Міністрів України №413 від 07.06.2017 року.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що не передбачені законодавством.

Щодо доводів ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про втручання у його дискреційні повноваження, суд звертає увагу на таке.

Згідно підпунктів 2, 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 8 Конституції України, закріплено що в Україні визнається і діє принцип верховенство права.

Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

У судовому рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Олссон проти Швеції" від 24 березня 1988 року (скарга №10465/83) зазначено, що серед вимог, які суд визначив як такі, що випливають з фрази "передбачено законом", є наступні:

- будь-яка норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію;

- фраза "передбачено законом" не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципу верховенства права. У внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічної влади у здійснення прав;

- закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання влади.

Крім того, згідно з пунктом 65 вказаного рішення Суду, втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне зазначити, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб'єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов'язаний відновити порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Застосовуючи механізм ефективного захисту права, порушеного суб'єктом владних повноважень, враховуючи зміст позовних вимог та приписи статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає, що позовна вимога про зобов'язання відповідача повторно розглянути клопотання про надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,66 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Романковецької сільської ради, урочище "Драдище" Сокирянського району Чернівецької області (за межами населеного пункту) з прийняттям обґрунтованого та законного рішення підлягає задоволенню.

Таким чином, покладення такого обов'язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов'язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн, що підтверджується квитанцією №42 від 20.02.2019 року (а.с. 4).

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 768,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування відмови, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати відмову ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 10.10.2018 року №Д-2207/0-1418/0/16-18 щодо надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,66 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Романковецької сільської ради, урочище "Драдище" Сокирянського району Чернівецької області (за межами населеного пункту);

3. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області повторно розглянути клопотання про надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,66 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Романковецької сільської ради, урочище "Драдище" Сокирянського району Чернівецької області (за межами населеного пункту) з прийняттям обґрунтованого та законного рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

5. Стягнути на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, сплачений згідно квитанції №42 від 20.02.2019 року.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, вул. Терешкової, 9 А, с. Романківці, Сокирянський район, Чернівецька область, 60226).

Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (, вул. Героїв Майдану, 194-А, м. Чернівці, Чернівецька область).

Суддя В.О. Григораш

Повне судове рішення буде складено 16 квітня 2019 року.