Справа № 320/5421/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5421/18 Головуючий у 1 інстанції: Терлецька О.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьмишиної О.М. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автобансервіс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Бескет" до Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Автобансервіс" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Бескет" звернулися до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому просили:

- визнати протиправним та скасувати Наказ № 233/6 від 19.04.2018 року «Про відмову у задоволенні скарги» постійно діючою комісією при Головному територіальному управлінні юстиції у Київській області з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації на рішення про відмову у внесенні змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухому майно № 40114371;

- зобов'язати Головне територіальне управлінні юстиції у Київській області відмінити державну реєстрацію новобудови - автомийки самообслуговування на 6 постів, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Покровська, 162-а,- запис Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно обєкта нерухомого майна з реєстраційним номером 224 (Реєстраційний номер заяви 27196249).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 січня 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано Наказ № 233/6 від 19.04.2018 року «Про відмову у задоволенні скарги» постійно діючою комісією при Головному територіальному управлінні юстиції у Київській області з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації на Рішення про відмову у внесенні змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухому майно № 40114371. Зобов'язано Головне територіальне управлінні юстиції у Київській області відмінити державну реєстрацію новобудови - автомийки самообслуговування на 6 постів, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Покровська, 162-а,- запис Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно обєкта нерухомого майна з реєстраційним номером 224 (Реєстраційний номер заяви 27196249).

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне територіальне управління юстиції у Київській області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято правомірно та відповідно до повноважень визначених Законом. Також посилається на дискреційні повноваження державного органу.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01 вересня 2016 року між ТОВ «АВТОБАНСЕРВІС» та ТОВ «Бескет» укладено Договір № 106/АБ-16 про пайову (дольову) участь у будівництві автомийки, за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Кірова, 162-а (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору, ТОВ «АВТОБАНСЕРВІС» приймає ТОВ «Бескет» у пайове будівництво автомийки самообслуговування з розподілом витрат на будівництво у розмірі 1/100 за ТОВ «АВТОБАНСЕРВІС» та 99/100 за ТОВ «Бескет» (у редакції додаткової угоди від 26.04.2018 року).

Загальна вартість автомийка самообслуговування на 6 постів, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Покровська, 162-а. (далі - Об'єкт) становить 3 159 527,77 грн., з яких 3 142 298,77 грн. становлять витрати позивача-2 на будівництво Об'єкту, (копії підтверджуючих документів наявні в матеріалах справи).

У відповідності до умов Додаткової угоди, після закінчення будівництва автомийки, ТОВ «АВТОБАНСЕРВІС» отримано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації від 14.09.2017 року (у відповідності з п.3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 13.04.2011р. № 461) та здано її в експлуатацію, а також складено та підписано акт приймання-передачі частини забудови, для подальшої реєстрації спільного права власності на забудову, розподіливши частки Сторін наступним чином: 1% - ТОВ «АВТОБАНСЕРВІС», 99 % - ТОВ «Бескет».

Державна реєстрація права власності на забудову здійснювалась представником ТОВ «АВТОБАНСЕРВІС» ОСОБА_5.

Внаслідок технічної помилки («людський» фактор), допущеної представником ТОВ «АВТОБАНСЕРВІС» ОСОБА_5, до документів, на підставі яких 09.10.2017 року зареєстровано право власності на Об'єкт, не було додано документів, які визначали розподіл часток спільного права та не вказано дану інформацію у відповідній заяві на здійснення реєстрації нерухомого майна.

14 березня 2018 року Рішенням про відмову у внесенні змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухому майно № 40114371 (далі - Рішення) державний реєстратор прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області Журавська О.М., відмовила Товариству з обмеженою відповідальністю «АВТОБАНСЕРВІС» у внесенні змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно об'єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 224 (Реєстраційний номер заяви 27196249) - автомийка самообслуговування на 6 постів, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Покровська, 162-а.

Не погодившись з рішенням Державного реєстратора, ТОВ «АВТОБАНСЕРВІС» подано скаргу на Рішення до Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Листом № 7408-3-24/33 від 19.04.2018 року відповідач повідомив ТОВ «АВТОБАНСЕРВІС» про видачу Наказу № 233/6 від 19.04.2018 року «Про відмову у задоволенні скарги» на Рішення про відмову у внесенні змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухому майно № 4011437, з посиланням на пункт 10 частини 8 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв'язку з тим, що державним реєстратором прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

Позивачі, не погоджуючись з таким рішенням та вважаючи його протиправним, звернулись з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2011 року № 1141 та Порядком Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 р.

Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-ІV регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону №1952-ІV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

Частиною 4 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Вилучення будь-яких документів або частин Державного реєстру прав не допускається, крім випадків, передбачених законом (абзац 3 частини 6 статті 12 Закону №1952-ІV).

Частинами 1-3 статті 13 Закону №1952-ІV передбачено, що Державний реєстр прав складається з розділів, спеціального розділу, бази даних заяв та реєстраційних справ в електронній формі. Невід'ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно. Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек.

На кожний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна.

Відповідно до вимог п.40 Порядку Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 р. (надалі Порядок № 1127), державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.

Згідно до вимог п.41 Порядку № 1127, для державної реєстрації права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; 2) технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Відповідно до п.18 Порядку №1127, за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Пунктом 19 Порядку №1127 передбачено, що державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Апелянт вказує, що позивачем письмової заяви або договору співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудованимй об'єкт нерухомого майна, договору про спільну діяльність або договір простого товариства ТОВ «Автобансервіс» державному реєстратору не надавалися. На підставі даних документів державним реєстратором 09 жовтня 2017 року прийнято рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивачі повідомляють, що ТОВ «АВТОБАНСЕРВІС» здійснено всі можливі дії, направлені на виправлення допущеної помилки, проте, саме внаслідок дій відповідача, не представляється за можливе виправити допущену помилку та відновити порушене право власності ТОВ «Бескет» на новозбудований об'єкт.

Так, дійсно, з матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2018 р. ТОВ «АВТОБАНСЕРВІС» подано до виконавчого комітету Ірпінської міської ради у Київській області заяву про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухому майно (Реєстраційний номер заяви 27196249) стосовно необхідності відображення вищевказаного розподілу спільного права власності на Об'єкт.

Згідно листа відповідача № 7408-3-24/33 від 19 квітня 2018 р., Державний реєстратор відмовила у внесенні змін, посилаючись на п. 38 Порядку ведення реєстру, а саме, - «...п. 38 не передбачено можливості внесення змін в разі переходу права власності».

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що, відповідно до Договору № 106/АБ-16 від 01 вересня 2016 року про пайову (дольову) участь у будівництві автомийки, за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Кірова, 162-а із змінами, ТОВ «АВТОБАНСЕРВІС» приймає ТОВ «Бескет» у пайове будівництво автомийки самообслуговування з розподілом витрат на будівництво у розмірі 1/100 за ТОВ «АВТОБАНСЕРВІС» та 99/100 за ТОВ «Бескет» (у редакції додаткової угоди від 26.04.2018 року).

Згідно умов Додаткової угоди, після закінчення будівництва автомийки, ТОВ «АВТОБАНСЕРВІС» отримано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації від 14.09.2017 року та здано її в експлуатацію. Складено та підписано акт приймання-передачі частини забудови, для подальшої реєстрації спільного права власності на забудову, розподіливши частки Сторін наступним чином: 1% - ТОВ «АВТОБАНСЕРВІС», 99 % - ТОВ «Бескет».

Станом на час розгляду справи Шостим апеляційним адміністративним судом, спір щодо розміру часток майна між позивачами відсутній.

Як зазначалося, необхідність у внесенні змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно викликано не у зв'язку із переходом права власності, а у зв'язку із невірним відображенням розподілу спільного права власності на Об'єкт, що виникло внаслідок помилки представника позивача - ТОВ «Автобансервіс» при реєстрації.

Так, відповідно до ч. 2 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З огляду на вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що Державним реєстратором невірно визначено обставини звернення внаслідок чого безпідставно відмовлено у внесенні змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо визначення часток у праві спільної власності на спірний Об'єкт.

Згідно статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній станом на дату прийняття рішеня державним реєстратором), записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі зміни ідентифікаційних даних суб'єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни субєкта управління обєктами державної власності, відомостей про обєкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

В силу положення п. 38 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 (далі - Порядок ведення реєстру), - Зміни до записів Державного реєстру прав вносяться у разі зміни ідентифікаційних даних суб'єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни субєкта управління обєктами державної власності, відомостей про обєкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення зазначеного Реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка). Внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюється за заявою особи, записи про яку містяться у зазначеному Реєстрі, а також у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до п.40 Порядку №1141, у разі внесення змін у зв'язку із зміною відомостей про нерухоме майно, право власності та суб'єкта цього права, інші речові права та суб'єкта цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта цих прав, що містяться у Державному реєстрі прав, які не пов'язані з проведенням державної реєстрації прав, державний реєстратор вносить до відповідного запису Державного реєстру прав такі відомості:1) підстава для зміни відомостей: назва документа; дата видачі документа; номер документа; ким виданий (оформлений) документ; додаткові відомості про документ; 2) реєстраційний номер, дата і час реєстрації заяви, на підставі якої вносяться зміни до Державного реєстру прав; 3) підстава для внесення змін до запису: назва рішення; дата формування рішення; індексний номер рішення; 4) прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; 5) найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу.

Згідно з п.41 Порядку №1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У результаті внесення записів про скасування державної реєстрації прав у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, на думку колегії суддів, вірними є висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для зобов'язання Головне територіальне управлінні юстиції у Київській області відмінити державну реєстрацію новобудови - автомийки самообслуговування на 6 постів, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Покровська, 162-а,- запис Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно обєкта нерухомого майна з реєстраційним номером 224 (Реєстраційний номер заяви 27196249).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірне застосування судом до цих правовідносин Порядку № 1141, оскільки суд у повній відповідності до вищезазначених норм, встановив усі обставини справи та вірно застосував Порядок № 1141 у сукупності із ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження». Застосований судом Порядок № 1141 та яким керуються державні реєстратори при здійснені реєстраційних дій жодною нормою не суперечить ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», а є прийнятим на підставі цього Закону, та в ньому передбачені дії державного реєстратора при вчинені ним відповідної реєстраційної дії.

Пунктом 12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації передбачено, що за результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

Згідно із ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у даній справі публічно - правового спору та його підсудність саме адміністративному суду, оскільки до компетенції адміністративних судів належать спори, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій на підставі законодавства, а подана позовна заява містить вимоги саме щодо скасування рішення суб'єкта владних повноважень.

В даному випадку, позивачем не оскаржуються дії державного реєстратора, а спеціально уповноваженого законодавством суб'єкта на здійснення контролю за вчиненням реєстраційних дій, який розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб'єктів державної реєстрації прав та приймають обов'язкові до виконання рішення.

Щодо посилання апелянта на те, що спірний наказ не підлягає перевірці по суті встановлених ним обставин, оскільки її здійснення належить до дискреційних повноважень відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зоюовязання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Так, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду, викладеної у рішенні від 22 грудня 2018 року у справі №804/1469/17: « На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб'єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб'єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов'язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов'язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким».

Колегією суддів встановлено порушення прав позивачів у даній справі та необхідність їх відновлення.

У рішенні Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року по справі №21-1465а15 зазначено, що: «Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення».

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивачів є зобов'язання Головне територіальне управлінні юстиції у Київській області відмінити державну реєстрацію спірної новобудови.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Автобансервіс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Бескет" та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 287, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 15.04.2019 р.