Справа № 1740/2264/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2744/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Заверухи О.Б.

за участі секретаря судового засідання Пильо І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року (суддя Щербаков В.В., м. Рівне, повний текст судового рішення складено 24 січня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 30.08.2018 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, у якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просила визнати бездіяльність відповідача, яка виражається у не зарахуванні трудового стажу і заробітної плати позивача за весь період її трудової діяльності, включаючи періоди роботи на території України та на території Російської Федерації, по день її звернення до відповідача із заявою про переведення її пенсії по інвалідності на пенсію за віком, тобто по 11.09.2017, зобовязавши відповідача зарахувати весь її трудовий стаж і заробітну плату за цей період. В обґрунтування позовних вимог вказує, що на підставі заяви від 30.06.2009 їй призначено пенсію як інваліду третьої групи у звязку із захворюванням, повязаним із наслідками аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі закон №1058-IV), а також додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, віднесеній до категорії 1, призначення якої передбачено статтею 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XII). При призначенні пенсії відповідачем був врахований трудовий стаж, виключно за час трудової діяльності на території України по 08.11.2002 згідно з записами трудової книжки, а при поданні позивачем 30.06.2009 заяви про призначення пенсії по інвалідності, вона не вказувала про те, що вже на той час працювала у ЗАТ «Бік-Гатчіна», що у Ленінградській області Російської Федерації, тому призначення їй пенсії у 2009 році проведено, як непрацюючій особі. Крім цього, зазначила, що 11.09.2017 позивач звернулася до відповідача із письмовою заявою про переведення її із раніше призначеної пенсії по інвалідності на пенсію по віку та подала письмову заяву, в якій попросила про те, щоб при призначенні їй пенсії за віком, була врахована її заробітна плата за період роботи у ЗАТ «Ей-І-ЕС-Рівнеенерго» за 1990-1999 роки та за період з 2009 року по 2017 рік включно. 21.12.2017 відповідач за результатами розгляду заяв від 11.09.2017 прийняв рішення у формі розпорядження №152726 про призначення пенсії за віком, за яким загальний розмір пенсії було визначено в сумі 3563,89 грн., з якої пенсія за віком визначена у розмірі 3393,07 грн. та додаткова пенсія, як потерпілій внаслідок аварії на ЧАЕС, була визначена в сумі 170,82 грн. При цьому, розмір заробітної плати позивача та її трудовий стаж було враховано включно по 31.07.2017. Після цього, відповідач з незрозумілих для позивача причин, видав нове розпорядження про призначення пенсії за віком, за яким визначив розмір пенсії 1492,49 грн. Повідомила, що за цим розпорядженням призначена пенсія позивачу була розрахована із її заробітної плати під час роботи у ЗАТ «Ей-І-ЕС-Рівнеенерго», ЗАТ «БіК «Гатчіна» та ТОВ «Гатчінська лісна група» по 31.05.2009. На заяву фахівця у галузі права, яку позивач уповноважила на представництво її інтересів, від 05.06.2018 з приводу призначення пенсії за віком, відповідач з листом від 14.06.2018 №1560/02 надав копії листів від 30.03.2018 №896/02, від 26.04.2018 №702/04-29 та копії ряду документів із пенсійної справи позивача. Також відповідач повідомив, що трудова діяльність з 01.06.2009 по день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком по 2017 рік включно Пенсійним органом врахована не була, оскільки зарахування стажу роботи після призначення пенсії, набутого на території Російської Федерації, на думку відповідача, не передбачено Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року у справі №1740/2264/18 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені в позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки. Крім цього, вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що при переведенні із одного виду пенсії на інший в межах норм одного закону, це не вважається призначенням пенсії. Зазначає, що у розглядуваному випадку, мало місце призначення нової пенсії, адже у відповідності до вимог частини третьої статті 45 Закону №1058-IV при переведенні з одного виду пенсії на інший, відбуваються усі дії, які є обовязковими при призначенні пенсії.

Відповідач по справі правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції мотивоване безпідставністю позовних вимог.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне зясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, щоЛеснік-Кішенко І.М., ІНФОРМАЦІЯ_1, є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням Серія А №156530 с, виданим Рівненською облдержадміністрацією 17.06.2009, та інвалідом третьої групи, що підтверджується довідками до акта огляду МСЕК №163053 від 22.05.2009 та №0193823 від 24.02.2012.

На підставі заяви від 30.06.2009 позивачу призначено пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком (захворювання внаслідок аварії на ЧАЕС) із 22.04.2009 відповідно до Закону №1058-IV, як особі, яка не працює, що підтверджується протоколом від 06.07.2009№14140. При цьому, страховий стаж позивача обчислений за період з 01.09.1981 по 28.02.1981, з 27.04.1984 по 25.03.1985, з 26.03.1985 по 25.11.1985, з 26.11.1985 по 05.11.2001, з 14.11.2001 по 08.11.2002 та становить 21 рік та 2 дні.

Матеріали пенсійної справи, копії якої належним чином завірені були надані суду, містять копії трудової книжки (Бортник) (Мельник) ОСОБА_1 серія АТ-ІІ №6241457, дата заповнення 01.09.1982, про період трудової діяльності позивача по 08.11.2002. При цьому, жодні відомості щодо роботи позивача в період після 08.11.2002 у трудовій книжці відсутні.

На підставі розпорядження від 16.03.2012 №152726 позивачу проведено перерахунок пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, як непрацюючій особі з 01.01.2012 відповідно до Закону №1058-IV з урахуванням страхового стажу 21 рік 2 дні.

ОСОБА_1 11.09.2017 подала відповідачу заяву про призначення/ перерахунок пенсії, в якій просила перевести її з одного виду пенсії (по інвалідності) на пенсію по віку. При цьому, вказала, що пенсія їй раніше призначалась та зазначила про роботу «працюю».

На підставі розпорядження ОСОБА_2 ОУПФ України Рівненської області від 14.09.2017 №152726 позивачу з 11.09.2017 здійснено перерахунок пенсії через перехід з одного виду пенсії на інший. Розмір пенсії обчислений з урахуванням страхового стажу 30 років 11 місяців 8 днів із додатковим включенням до періодів страхового стажу, що були зазначені у протоколі про призначення пенсії №14140 від 06.07.2009, також періодів з 15.04.2004 по 31.08.2004, з 01.01.2005 по 30.06.2005, з 01.01.2006 по 30.06.2006, з 01.10.2007 по 19.04.2010, з 01.10.2010 по 31.12.2011, з 01.11.2012 по 31.07.2017 та становив 1312,00 грн.

Позивач 11.09.2017 також подала відповідачу заяву про включення до її заробітку для обчислення пенсії зарплати на ЗАТ «Ей-І-ЕС-Рівнеенерго» за 1990-1999 роки та у Росії з 2000 року по даний час в ООО «Паритет» Росія. Також надані відповідачем копії матеріалів пенсійної справи містять трудову книжку Серія ТК №9773501, виписану (мовою оригіналу) на «Лесник-Кишенко Ирина Максимовна» 15.04.2004, в якій під записами №1-9 зазначено відомості про роботу позивача на території Російської Федерації в період з 15.04.2004 по 31.10.2006, з 01.01.2007 по 19.04.2010, з 01.10.2010 по 10.02.2011, з 11.02.2011 по 26.12.2011, з 08.11.2012 без зазначення кінцевої дати. На підтвердження періоду роботи позивача у Російській Федерації ОСОБА_1 було надано також довідки про заробітну плату з квітня 2004 року по серпень 2017 року. При цьому, в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні дані про сплату за ОСОБА_1 страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з грудня 2002 року.

Відповідно до розпорядження від 30.01.2018 №152726 позивачу здійснено перерахунок пенсії за віком через зміну надбавки з 01.10.2017, визначивши загальний страховий стаж 25 років 2 місяці 19 днів (31.05.2009), що складається із періодів: 01.09.1981 по 28.02.1981, з 27.04.1984 по 25.03.1985, з 26.03.1985 по 25.11.1985, з 26.11.1985 по 05.11.2001, з 14.11.2001 по 08.11.2002, з 15.04.2004 по 31.10.2006 та з 01.10.2007 по 31.05.2009. При цьому, заробітна плата для обчислення пенсії врахована за періоди: з 01 січня 1995 по 31 грудня 1999; з 01 липня 2000 року по 30 листопада 2002 року; з 15 квітня 2004 року по 31 жовтня 2006 року; з 01 жовтня 2007 року по 31 травня 2009 року. Розмір пенсії становив 1492,49 грн.

ОСОБА_2 ОУПФ України Рівненської області від 30.03.2018 №896/02 позивача повідомлено, що в заяві про призначення пенсії по інвалідності від 30.06.2009 позивач зазначила, що станом на 30.06.2009 вона не працює і не зареєстрована, як фізична особа підприємець. Проте, 11.09.2017 позивач звернулась до управління із заявою про проведення перерахунку щодо переведення на пенсію за віком, однак надала трудову книжку, де було зазначено, що вона працює з 15.04.2004 по 11.09.2017. Відповідач вважає, що при написанні заяви 30.06.2009 позивач подала недостовірні відомості і пенсія призначалась, як непрацюючій особі. Станом на 23.03.2018 розмір пенсії позивача становить 1492,49 грн. із загальним стажем 25 років 2 місяці 19 днів, що зарахований по 31.05.2009 попередній місяць перед первинним зверненням за пенсією. При цьому, розмір пенсії було визначено із заробітної плати за період з 01.01.1995 по 31.12.1999, згідно із поданою довідкою з «Ей-І-Ес-Рівнеобленерг» та з ЗАТ «Бік-Гатчіна» та ТзОВ «Гатчінська лісна група». Отже, на думку відповідача, пенсія позивача обчислена відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивач 12.04.2018 звернулася до відповідача із заявою, в якій вказала, що у вересні 2017 року нею було подано заяву про призначення пенсії за віком, до якої додано стаж та заробітну плату за період з 2004 по 2017 рік включно. Також позивач просила зарахувати до її загального трудового стажу період роботи в Росії (з 2004 по 2017 роки включно) та заробітну плату за цей же період та включити вказаний період, а саме, з 2004 по 2017 рік, до розрахунку її пенсії за віком.

Сарненське ОУПФ України Рівненської області 26.04.2018 листом за №702/04-29 повідомило позивача, що пунктами 2, 3 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в області пенсійного забезпечення від 13.03.1992 передбачено, що для встановлення права на пенсію громадян держав-учасниць даної Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої із держав-учасниць Угоди, а також на території колишнього СРСР за час до прийняття даної Угоди. Зарахування стажу роботи після призначення пенсії, набутого на території Російської Федерації в Угоді не передбачено. Відповідач також вказав на порядок обчислення пенсії позивача з 11.09.2017, аналогічний викладеному у листі від 30.03.2018 №896/02.

ОСОБА_3 ОУПФ України Рівненської області від 14.06.2018 №1560/02 представника позивача повідомлено, що відповідь на заяву позивача від 11.09.2017 надана 12.09.2017 за №1335/04-29, відповідь на заяву позивача від 16.03.2018 надана 30.03.2018 за №896/02, відповідь на заяву позивача від 12.04.2018 надана позивачу 26.04.2018 №702/04-29.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо неврахування до її страхового стажу періодів роботи на території Російської Федерації та заробітну плату із 01.06.2009 (після призначення пенсії по інвалідності), позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною другою статті 5 Закону №1058-IV визначено, що виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування;організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 10 цього ж Закону передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Пунктом 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1058-IV (в редакції, станом на дату призначення позивачу пенсії вперше) регламентувалось, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про державну службу», «Про Національний банк України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про статус суддів», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», Митного кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України та цього Закону, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивачу, з 22.04.2009 призначена пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком, як непрацюючій особі.

Згідно зі статтею 33 Закону №1058-IV (в редакції, станом на дату призначення позивачу пенсії вперше) пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: інвалідам I групи - 100 відсотків пенсії за віком; інвалідам II групи - 90 відсотків пенсії за віком; інвалідам III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону. За наявності у непрацюючих інвалідів II і III груп - у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу за їх вибором пенсія по інвалідності призначається в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Матеріалами справи стверджується, що позивач, маючи статус особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідність ІІІ групи, обрала право призначення і обчисленні її пенсії із 22.04.2009 відповідно до Закону №1058-IV, а не Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд враховує, що умови, порядок призначення та обчислення пенсії за віком визначений Розділами ІІІ, ІV Закону №1058-IV.

Досягнувши визначеного статтею 26 Закону №1058-IV пенсійного віку, позивач 11.09.2017 звернулась до відповідача із заявою про переведення її з одного виду пенсії (по інвалідності) на інший (за віком). При цьому зазначила, що раніше їй призначалась пенсія по інвалідності, а сама позивач продовжує працювати.

За наведених обставин та з аналізу положень Закону №1058-IV, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії в межах одного закону (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Натомість під «призначенням пенсії» слід розуміти її первинне призначення, яке не можна ототожнювати з поняттям «переведення пенсії» з одного виду на інший вид, що здійснюється в межах одного закону.

Кожна наступна зміна виду пенсії в межах одного закону є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не її призначенням, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Законодавець оперує лише поняттям призначення пенсії, яким є первинне її призначення та поняттям переведення пенсії з виду на вид, яким є всі подальші зміни виду пенсії саме в межах одного закону. При цьому у разі зміни виду пенсії здійснюється її перерахунок, тобто зміна її призначеного розміру. Механізм такого перерахунку визначається законом.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 31 березня 2015 року №21-612а14 та підтримана в майбутньому Верховним Судом у постановах від 10 липня 2018 року у справі №334/11/16-а, від 03 квітня 2019 року у справі №334/10591/15-а.

Приписи частини третьої статті 45 Закону №1058-ІV регулюють переведення з одного виду пенсії на інший вид. Тобто, вказана норма застосовується до тих видів пенсій, які визначені саме Законом №1058-ІV.

Згідно з абзацом 1 частини третьої статті 45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди визначено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якого з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цим угоди. Обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Таким чином, статтею 6 Угоди чітко визначено, що взаємозарахування стажу та врахування заробітної плати за періоди роботи особи на території держав-учасниць такої Угоди провадиться виключно при первинному призначенні пенсії особи. Угодою не допускається зарахування стажу або ж заробітної плати за період роботи на території держав-учасниць Угоди після призначення особі пенсії.

Відтак, матеріалами справи підтверджено, що позивача на підставі заяви від 11.09.2017 було переведено із пенсії по інвалідності, призначеної та обчисленої згідно зі статтями 30-33 Закону №1058-ІV, на пенсію за віком, обчисленої відповідно до статті 40-41 Закону №1058-ІV та положень Угоди.

У спірних правовідносинах, пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV вже була призначена позивачеві з 22.04.2009, за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV позивач звернулась 11.09.2017, а відтак положення Угоди при визначенні права на зарахування стажу та заробітної плати за роботи у Російській Федерації з 01.06.2009 при переході (переведенні) з одного виду пенсії на інший в межах Закону №1058-ІV, до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Разом з тим, апеляційний суд оцінює критично доводи позивача щодо наявності у неї права на первинне призначення пенсії шляхом переведення з одного виду пенсії на інший, позаяк винним законодавством повторного призначення пенсії в межах одного Закону не передбачено.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідачем обґрунтовано враховано стаж та заробітну плату за період до 01.06.2009 при обчисленні пенсії за віком ОСОБА_1

Доводи позивача не спростовують правомірності обчислення відповідачем пенсії за віком ОСОБА_1 з 11.09.2017 та не вказують на будь-які порушення норм чинного законодавства Пенсійним органом при визначенні розміру такої пенсії. Окрім цього, судом встановлено, що розмір заробітної плати для обчислення пенсії за період до 01.07.2000 визначений позивачу на підставі її заяви від 11.09.2017 та з урахуванням оптимального заробітку відповідно до статті 40 Закону №1058-IV.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини пятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 18 квітня 2019 року.