Справа № 0940/1392/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2045/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Герман О.В.,

представника позивача ОСОБА_8.,

представників відповідача Іванишина В.І., Демянів С.С.,

представника апелянтів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 0940/1392/18 за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Драгомирчанської сільської ради про визнання протиправними та нечинними рішень сесії Драгомирчанської сільської ради (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Панікар І.В. в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області 03.12.2018 року, згідно з протоколом судового засідання о 16:33 год., повний текст судового рішення складено 10.12.2018), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 (далі - ОСОБА_7, позивач) звернувся з адміністративним позовом до Драгомирчанської сільської ради (надалі також відповідач) про визнання протиправними та нечинними рішень сесії відповідача від 16.11.2016 року № 266-09/2016 «Про затвердження внесення локальних змін до графічної частини Генерального плану (Зміна № 2) с. Драгомирчани» щодо зміни в графічній частині генерального плану по вулиці Шкільна шляхом часткового переведення території громадської забудови в територію садибної житлової забудови для учасників АТО та від 31.10.2017 року № 348-01/2017 «Про затвердження детального плану території земельної ділянки».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржили ОСОБА_5 (далі також ОСОБА_5.) та ОСОБА_6 (далі також ОСОБА_6.), які, покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначили, що у зв'язку з визнанням протиправними та нечинними оспорюваних рішень сесії Драгомирчанської сільської ради, було порушено право апелянтів на безоплатну приватизацію земельних ділянок у порядку ст.. 118 Земельного кодексу України, оскільки на підставі цих рішень апелянти виготовили проекти землеустрою щодо відводу земельних ділянок у власність з присвоєнням земельним ділянкам кадастрових номерів. Зазначені позивачем порушення при прийнятті спірних рішень відповідача насправді не були допущені. Дані рішення пройшли передбачену законодавством процедуру громадських слухань, зміни Генерального плану внесені з дотриманням визначених законодавством строків, містобудівного моніторингу та погоджень відповідних органів. Звертають увагу на відсутність порушень спірними рішеннями відповідача охоронюваних законом прав та інтересів позивача і територіальної громади в цілому.

Позивач та відповідач, скориставшись передбаченим статтею 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) правом, подали до апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване судове рішення без змін.

У судовому засіданні представник апелянтів наполягала на задоволенні апеляційної скарги, представники позивача та відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у 2011 році у зв'язку із розробкою нового Генерального плану села Драгомирчани втратив чинність Генеральний план 1993 року. Новоствореним генеральним планом передбачено розширення громадського центру села, першочергове будівництво загальноосвітньої школи I-III ступенів на 640 учнів, дитячого дошкільного закладу, спортивного комплексу, реабілітаційного центру та пожежного депо. Окрім того, передбачені благоустрій, озеленення, реконструкція та будівництво вулиць, пішохідних доріжок, інженерне облаштування по мірі забудови та ряд інших заходів, направлених на покращення життєдіяльності мешканців села.

В 2014 та 2016 роках сесією ради внесені локальні зміни до графічної частини генерального плану села (надалі - Зміни №1 та Зміни № 2 відповідно).

Зокрема, внесення змін до Генерального плану с. Драгомирчани, затверджених рішенням відповідача № 266-09/2016 «Про затвердження внесення локальних змін до графічної частини Генерального плану (Зміна № 2) с. Драгомирчани» від 16.11.2016 року, обґрунтовано тим, що Зміною № 1 від 2014 року до генерального плану с. Драгомирчани передбачено інакшу земельну ділянку для навчального закладу по вул. Новій, а отже потреба в будівництві школи по вул. Шкільній відпала, внаслідок чого, для забезпечення земельними ділянками учасників АТО в с. Драгомирчани для індивідуального житлового будівництва, сесія Драгомирчанської сільської ради прийняла рішення про внесення змін в графічну частину Генерального плану по вул. Шкільній шляхом часткового переведення території громадської забудови в територію садибної-житлової забудови для учасників АТО.

31.01.2017 року сесією відповідача прийнято рішення № 348-01/2017 «Про затвердження детального плану території земельної ділянки», яким затверджені протокол громадського обговорення слухання детально плану території та план такої території розміщення дошкільного навчального закладу та садибно-житлової забудови в с. Драгомирчани по вул. Шкільній Тисменицького району Івано-Франківської області.

Одним із доводів апелянтів є те, що внаслідок скасування спірних рішень відповідача буде порушене їх перспективне право на отримання у власність земельних ділянок.

Разом з тим, будь-яких доказів про прийняття відповідних рішень Драгомирчанською сільською радою про відмову у передачі апелянтам земельних ділянок у власність із підстави невідповідності місця розташування об'єкта генеральному плану населеного пункту суду не надано.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Таким, чином, процесуальне законодавство встановлює можливість захисту порушених прав, свобод та законних інтересів, а не тих, які можливо будуть порушені у майбутньому.

Крім того, рішенням від 16.11.2016 року № 266-09/2016 територію громадської забудови по вул. Шкільній частково переведено в територію садибної житлової забудови саме для учасників АТО.

Інформація про те, що апелянти є учасниками АТО, у справі відсутня. Натомість представник апелянтів у судовому засіданні підтвердила, що вони не належать до даної категорії осіб, що, відповідно, позбавляє їх права претендувати на приватизацію земельної ділянки по вул. Шкільній у с. Драгомирчани.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спірні рішення відповідача хоча і реалізовані ним в межах наданих йому повноважень, однак всупереч положень статей 13, 17 та 21 Закону України від 17.02.2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI), пункту 4 Порядку проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, від 25 травня 2011 р. № 555 (далі - Порядок № 555), а також підпунктів 4.1 та 4.11 пункту 4 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я від 19.06.1996 року № 173 (далі - Державні санітарні правила № 173), прийняті з порушенням п'ятирічного строку обмеження на можливість внесення чергових змін до генерального плану, без проведення відповідного містобудівного моніторингу, без проведення громадського обговорення проектів такої документації, без їх оприлюднення у двотижневий строк, шляхом опублікування таких рішень у засобах масової інформації, водночас із грубим порушенням конституційної гарантії права на освіту, встановленої статтею 53 Конституції України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень підпунктів 6-10 частини 1, статті 31 Закону України від 21.05.1997 року № 280/87-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/87-ВР) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації; встановлення на відповідній території режиму використання та забудови земель, на яких передбачена перспективна містобудівна діяльність; координація на відповідній території діяльності суб'єктів містобудування щодо комплексної забудови населених пунктів; надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок; проведення громадського обговорення містобудівної документації.

У відповідності до положень стаття 59 Закону № 280/87-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов'язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Окрім того, територіальна громада має право проводити громадські слухання - зустрічатися з депутатами відповідної ради та посадовими особами місцевого самоврядування, під час яких члени територіальної громади можуть заслуховувати їх, порушувати питання та вносити пропозиції щодо питань місцевого значення, що належать до відання місцевого самоврядування.

У відповідності до вимог статті 13 Закону № 280/87-ВР громадські слухання проводяться не рідше одного разу на рік. Пропозиції, які вносяться за результатами громадських слухань, підлягають обов'язковому розгляду органами місцевого самоврядування. Порядок організації громадських слухань визначається статутом територіальної громади.

Згідно положень статті 17 Закону № 3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту, розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації є замовниками, організовують розроблення, внесення змін та подання генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної сільської, селищної, міської ради та в установлений строк повідомляють через місцеві засоби масової інформації про початок розроблення генерального плану населеного пункту та визначають порядок і строк внесення пропозицій до нього фізичними та юридичними особами. Строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується. Зміни до генерального плану населеного пункту можуть вноситися не частіше, ніж один раз на п'ять років. Такі зміни вносяться органом місцевого самоврядування, який затверджував генеральний план населеного пункту. Питання про дострокове внесення змін до генерального плану населеного пункту може порушуватися за результатами містобудівного моніторингу перед відповідною сільською, селищною, міською радою відповідною місцевою державною адміністрацією. Матеріали генерального плану населеного пункту не можуть містити інформацію з обмеженим доступом та бути обмеженими в доступі. Загальна доступність матеріалів генерального плану населеного пункту забезпечується відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» шляхом надання їх за запитом на інформацію, оприлюднення на веб-сайті органу місцевого самоврядування, у тому числі у формі відкритих даних, на єдиному державному веб-порталі відкритих даних, у місцевих періодичних друкованих засобах масової інформації, у загальнодоступному місці у приміщенні органу місцевого самоврядування.

Із відповіді Драгомирчанської сільської ради від 26.03.2018 року № 146 на адвокатський запит представника позивача вбачається, що зміни до Генерального плану села Драгомирчани вносились у кілька етапів. Перші зміни у 2014 році, оспорювані зміни № 2 - у 2016 році.

В матеріалах справи наявна копія Локальних змін в Генеральний план с. Драгомирчани від 2014 року.

Таким чином, апелянтами не спростовано, що перші зміни до Генерального плану с. Драгомирчани вносились у 2014 році, а спірні зміни - у 2016 році, що є порушенням статті 17 Закону № 3038-VI, яка дозволяє вносити такі зміни не частіше, ніж раз у п'ять років.

До того ж матеріалами справи підтверджено та не спростовано апелянтами, що оформлення аналітичного звіту за результатами містобудівного моніторингу до затвердження змін № 2 Генерального плану с. Драгомирчани, в порушення тієї ж норми Закону № 3038-VI, не відбувалось.

Всупереч положень статей 17 та 21 Закону № 3038-VI, пункту 4 Порядку № 555, якими забороняється затвердження на місцевому рівні містобудівної документації без проведення громадських слухань, вимагається від виконавчих органів сільських, селищних, міських рад оприлюднення у двотижневий строк прийнятих органами місцевого самоврядування рішень щодо розроблення проектів містобудівної документації шляхом опублікування таких рішень у засобах масової інформації, що поширюються на відповідній території, а також розміщення на офіційному веб-сайті відповідного органу місцевого самоврядування, будь-яких громадських слухань щодо обговорення оспорюваних рішень відповідача не було проведено.

На думку апеляційного суду, надані апелянтами протоколи громадських слухань не можуть бути визнані достовірними, оскільки суперечать іншим матеріалам справи.

Так, у судовому засіданні не встановлено наявності у відповідача оригіналу протоколу громадського слухання щодо зміни до Генерального плану села Драгомирчани від 30.08.2016 року.

Таким чином, сумніви щодо походження наданої апелянтами копії такого протоколу у судовому засіданні не були спростовані належними та допустимими доказами.

Відомості, внесені в протокол громадського слухання щодо виготовлення детального плану території розміщення дошкільного навчального закладу та садибно-житлової забудови в с. Драгомирчани по вул. Шкільній від 30.01.2017 року, копія якого наявна в матеріалах справи, також викликають сумнів у своїй достовірності у зв'язку з тим, що суперечать іншим доказам.

Так, в протоколі констатується, що з 04.12.2016 року по 31.01.2017 року жодних письмових чи усних пропозицій (зауважень) на адресу Драгомирчанської сільської ради не надходило, що суперечить позиції громади села Драгомирчани, викладеній у протоколі від 31.07.2017 року № 3 загальних зборів села Драгомирчани, а також наданій апеляційному суду копії протоколу від 17.03.2019 року № 4 (а.с. 57-66 т. 2).

Крім того, даним протоколом зафіксовано присутність на обговоренні сільського голови Демяніва С.С., який у судовому засіданні категорично заперечив свою участь у громадських слуханнях, а також восьми мешканців села Драгомирчани без зазначення їх прізвищ.

Фіктивність протоколу громадських слухань підтверджується листом Драгомирчанської сільської ради від 27.07.2018 року № 338 про те, що про проведення таких слухань сільський голова не повідомлявся, а будь-яке повідомлення як в друкованих засобах масової інформації, так і на сайті відповідача про проведення таких слухань не здійснювалось.

Надані апелянтами докази - інформаційні повідомлення без дати про початок розроблення змін до Генерального плану села да детального плану території, оголошення без дати про проведення громадських слухань, про початок громадського обговорення, враховуючи дефектність їх змісту та невідповідність вимогам Закону № 3038-VI і Порядку № 555, не є належними доказами щодо дотримання вимог законодавства про проведення громадських слухань щодо затвердження містобудівної документації.

До того ж, апелянтами не надано суду доказів про оприлюднення відповідачем рішень щодо розробки проектів містобудівної документації та самих проектів містобудівної документації у ЗМІ, що поширюються на відповідній території, та на офіційному веб-сайті відповідача, що додатково свідчить про порушення при прийнятті спірних рішень відповідача положень ст.ст. 17, 21 Закону № 3038-VI, Порядку № 555.

Із письмового відзиву відповідача на апеляційну скаргу (а.с. 230 т. 1) вбачається, що апелянти чи їх представник не звертались до Драгомирчанської сільської ради за наданням копій документів, які ними додані до апеляційної скарги, такі документи не надавалися відповідачем апелянтам, на офіційному веб-сайті Драгомирчанської сільської ради такі документи відсутні.

В тому ж відзиві відповідач, з посиланням на додані до відзиву копії офіційних документів, зазначає про фіктивність розпоряджень про проведення громадських слухань від 29.04.2016 року № 25/1 та від 04.01.2017 року № 1.

Зокрема, розпорядження від 29.04.2016 року № 25/1 (а.с. 175 т. 1) виконане на підробленому бланку Драгомирчанської сільської ради, шрифтом, відмінним від ведення документації сільським головою. Без вирівнювання тексту по краях, з використанням дробової нумерації, що не практикується сільським головою. Підпис сільського голови на даному розпорядженні підроблений.

Розпорядження сільського голови Драгомирчанської сільської ради від 29.04.2016 року № 25 «Про скликання 6 сесії сільської ради» з порядком денним запланованої сесії кардинально відрізняється від наданого апелянтами (а.с. 236 т. 1).

Розпорядження сільського голови Драгомирчанської сільської ради від 04.01.2017 року № 1 стосується посилення пожежної безпеки об'єктів сільської ради в 2017 році (а.с. 235 т. 1).

Долучена апелянтами копія розпорядження від 04.01.2017 року № 1 (а.с. 195 т. 1) також виконана на підробленому бланку Драгомирчанської сільської ради, не тим шрифтом, яким ведеться документація сільським головою, без виділення дати, номера та теми розпорядження, підпис сільського голови також підроблений.

Одним із обґрунтувань оскаржуваних позивачем змін до Генерального плану с. Драгомирчани від 2016 року є те, що відпала потреба в будівництві школи по вул. Шкільній.

Разом з тим, як вірно зазначено у спірному судовому рішенні, таке обґрунтування не відповідає обставинам справи.

Так, дійсно на території с. Драгомирчани Благодійною організацією «Містечко милосердя св. Миколая для людей, що потребують допомоги» заплановано будівництво приватної католицької гімназії ім. Владики Софрона Дмитерка.

Однак, будівництво приватної католицької гімназії здійснюється на приватній земельній ділянці та за приватні кошти, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується її учасниками.

Таким чином, навчання у даній приватній гімназії буде здійснюватися із визначеним релігійним нахилом та на платній основі із залученням для навчання учнів з інших населених пунктів.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту.

Повна загальна середня освіта є обов'язковою.

Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Відповідно до статті 2 Закону України від 13 травня 1999 року № 651-XIV (далі - Закон № 651-XIV) забезпечення права громадян на доступність і безоплатність здобуття повної загальної середньої освіти, забезпечення необхідних умов функціонування і розвитку загальної середньої освіти є одними із основних завдань законодавства України про загальну середню освіту.

Частиною першою статті 5 Закону № 651-XIV передбачено Громадянам України незалежно від раси, кольору шкіри, особливостей інтелектуального, соціального і фізичного розвитку, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, стану здоров'я, особливих освітніх потреб, місця проживання, складних життєвих умов, мовних або інших ознак забезпечується доступність і безоплатність здобуття повної загальної середньої освіти у державних і комунальних навчальних закладах.

До того ж, Концепцією реалізації державної політики у сфері реформування загальної середньої освіти «Нова українська школа» на період до 2029 року, схваленою Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 року № 988-р, визначено необхідність створення необхідних умов для навчання учнів безпосередньо за місцем їх проживання, зокрема у сільській місцевості, або забезпечення регулярного підвезення до шкіл.

Необхідність будівництва у с. Драгомирчани нової школи підтверджується листом директора Драгомирчанської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів. (а.с. 56 т. 2).

Таким чином, будівництво у майбутньому приватної католицької гімназії не впливає на необхідність будівництва у селі Драгомирчани загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, як було передбачено Генеральним планом села.

Крім того, згідно чинного Генерального плану села Драгомирчани передбачено розширення громадського центру села шляхом будівництва біля церкви загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, дитячого дошкільного закладу, спортивного комплексу, пожежного депо, реабілітаційного центру, лазні з пральнею, готельно-відпочинкового комплексу.

Статтею 21 Закону № 3038-VI визначено, що забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Отже, зміна цільового призначення земельної ділянки по вул. Шкільній із території громадської забудови на територію садибної житлової забудови унеможливлює здійснення будівництва об'єктів соціальної інфраструктури - спортивного комплексу, пожежного депо, реабілітаційного центру, лазні з пральнею, готельно-відпочинкового комплексу, загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, що грубо порушує права та інтереси мешканців села Драгомирчани та самого позивача.

Згідно пункту 2 Державних санітарних правил № 173 обов'язковому погодженню з органами, установами та закладами санепідслужби підлягають проектувально-планувальні документи різних рівнів, зокрема генеральні плани сільських поселень, проекти детального планування і забудови.

При виборі земельних ділянок під будівництво, затвердженні норм проектування, проектів планування і забудови населених пунктів потрібен обов'язковий експертний висновок органів та установ санітарно-епідеміологічної служби за встановленою формою, що передбачено пунктом 2.4 Державних санітарних правил № 173.

Матеріалами справи встановлено, що у Драгомирчанській сільській раді відсутні зазначені погодження та висновок, що підтверджується листом відповідача від 27.07.2018 року № 338.

Статтею 14 Закону України від 09.02.1995 року № 45/95-ВР «Про екологічну експертизу» (втратив чинність, але був чинним на час винесення відповідачем спірних рішень) визначено, що до об'єктів державної екологічної експертизи належав проект генерального плану населених пунктів.

Доказів проведення експертизи Змін № 2 до Генерального плану села Драгомирчани суду не надано.

Тому апеляційний суд приходить до висновку про те, що не було дотримано відповідачем при затвердженні зазначених змін та детального плану території по вул. Шкільній обов'язкових вимог Державних санітарних правил № 173 та Закону України «Про екологічну експертизу».

Доводи апелянтів про те, що спірними рішеннями відповідача не порушені права та інтереси позивача також не знайшли підтвердження в ході розгляду справи.

Так, відповідно до статті 17 Закону № 3038-VI генеральний план населеного пункту є основними видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови ітериторії населеного пункту.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується.

Відповідно до Генерального плану села Драгомирчани, прийнятого у 2011 році, визнавалася необхідність будівництва нової загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів на 640 учнів, відкритих площинних спортивних споруд, спортивних залів загального користування, пожежного депо.

Генеральним планом констатований факт відсутності благоустроєної рекреаційно-відпочинкової зони та парку культури і відпочинку.

Тому Генеральний план села Драгомирчани передбачав розширення громадського центру села шляхом будівництва біля церкви загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, дитячого дошкільного закладу, спортивного комплексу, пожежного депо, реабілітаційного центру, лазні з пральнею, готельно-відпочинкового комплексу.

Таке рішення мало покращити обслуговування мешканців села об'єктами громадського обслуговування та соціальної інфраструктури.

Відповідно до статті 3 Статуту територіальної громади села Драгомирчани територіальна громада села Драгомирчани є первинним суб'єктом місцевого самоврядування в селі, основним носієм його функцій і повноважень, які здійснюються нею як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Територіальній громаді села Драгомирчани належить право комунальної власності, у тому числі на рухоме і нерухоме майно, землю (статті 55, 60 Статуту територіальної громади села Драгомирчани).

Згідно підпункту 4.1 пункту 4 Державних санітарних правил № 173 організація сельбищних територій населених пунктів повинна створити максимально сприятливі умови проживання населення з урахуванням нормативного забезпечення повним набором установ соціального, культурного та побутового обслуговування населення, додержання нормативних показників густоти населення на території житлових кварталів та районів, якості навколишнього середовища та мікроклімату, вимог до організації та благоустрою присадибних територій, транспортної та інженерної інфраструктури відповідно до діючих будівельних норм та правил, а також вимог цих Правил.

Підпунктом 4.11 пункту 4 Державних санітарних правил № 173 визначено, що вимоги до системи обслуговування передбачають: достатню забезпеченість установами соціально-культурного, комунально-господарського, інженерно-транспортного обслуговування відповідно до державних будівельних норм; нормативну транспортно-пішохідну доступність установ повсякденного і періодичного обслуговування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 статті 16 Закону № 280/87-ВР встановлено, що відповідні ради здійснюють права суб'єкта комунальної власності від імені та в інтересах територіальних громад.

Разом з тим, приймаючи оскаржувані рішення, відповідач порушив конституційні права та свободи позивача, інших жителів села Драгомирчани, гарантовані статтями 21, 45, 5, 53, Конституції України, статтями 17, 21 Закону № 3038-VI.

Посилання апелянтів про отримання ОСОБА_7 у власність земельної ділянки на території села Драгомирчани не спростовують викладених вище висновків про порушення оскаржуваними рішеннями відповідача охоронюваних законом прав та інтересів позивача.

Згідно положень частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріалами справи встановлено, що оскаржувані рішення відповідача зазначеним вимогам не відповідають.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувані рішення відповідача не відповідають критеріям обґрунтованості, добросовісності, розсудливості, порушують принцип рівності перед законом та породжують факти дискримінації жителів як територіальної громади села Драгомирчани загалом так і позивача зокрема, а тому такі підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В Рішенні від 20.11.2011 року у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (п. 70).

Враховуючи, що внаслідок порушення відповідачем зазначеного принципу «належного урядування» були порушені права позивача, суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням окружного суду про протиправність оскаржуваних рішень відповідача.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної4 відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 0940/1392/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 16.04.2019