Справа № 0840/3381/18(ПР/280/37/18)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 0840/3381/18(ПР/280/37/18)
Суддя І інстанції Стрельнікова Н.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Мельника В.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Запорізькій області про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, згідно з яким просить:

- визнати протиправними дії державного виконавця Фесенко Юлії Володимирівни про повернення ОСОБА_1 виконавчого документу без прийняття до виконання виконавчого листа №808/1809/17 який виданий згідно рішення від 20 грудня 2017 року Запорізького окружного адміністративного суду Запорізької області яким частково задоволені позовні вимоги;

- зобовязати відповідача прийняти до виконання виконавчий лист №808/1809/17 виданий згідно рішення від 20 грудня 2017 року Запорізького окружного адміністративного суду Запорізької області яким частково задоволено позовні вимоги, відкрити виконавче провадження та приступити до виконання.

- стягнути на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду первинно як судові витрати 31500 грн. і моральну шкоду в сумі 80 тисяч гривень.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права просить його скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована протиправністю повернення державним виконавцем Фесенко Юлією Володимирівною виконавчого листа без виконання у звязку з відсутністю документу про сплату авансового внеску з огляду на те, що ОСОБА_1 є інвалідом 2-ї групи і звільнена від сплати авансового внеску. Зазначає також на порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час розгляду адміністративної справи.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не зявились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та матеріалами справи підтверджено, З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області м. Запоріжжя із заявою від 28.03.2018 про прийняття на примусове виконання виконавчого листа №808/1809/17 згідно рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.12.2017. До заяви було надано копію ідентифікаційного коду ОСОБА_1 та виконавчий лист №808/1809/17 (а.с. 99).

04 квітня 2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 прийнято повідомлення вих. №6987-4-034 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (а.с. 101), в якому (повідомленні) зазначено: «Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішеннями немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника юридичної особи. В даному випадку стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим…»

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ, в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 5 Закону № 1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VІІІ на виконавця покладено обов'язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи, та у розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується.

В свою чергу, відповідно до п.8 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Як вбачається з матеріалів справи, в заяві про примусове виконання, поданої 28 березня 2018 року, ОСОБА_1 зазначила про те, що вона є інвалідом 2-ї групи, що свідчить про наявність пільг по сплаті авансового внеску.

Натомість зміст постанови державного виконавця Фесенко Юлії Володимирівни від 04 квітня 2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання свідчить про те, що державним виконавцем не було надано жодної оцінки наявності підстав для звільнення позивача від сплати авансового внеску.

При цьому, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Для чого, з метою захисту інтересів стягувача виконавцю надано права одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (п.3 ч.3 ст.18 Закону).

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції робить висновок про безпідставність винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 80 000 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Водночас, матеріали справи не містять жодних доказів (медичних довідок) того, що винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання призвело до моральних страждань ОСОБА_1.

Щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 31500 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова особа чи службова особа.

Однак, матеріали справи не містять документального підтвердження понесення ОСОБА_1 судових витрат.

У зв'язку з чим, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 31500 грн..

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 про повернення ОСОБА_1 виконавчого документу без прийняття до виконання виконавчого листа №808/1809/17 який виданий згідно рішення від 20 грудня 2017 року Запорізького окружного адміністративного суду Запорізької області яким частково задоволені позовні вимоги.

Зобовязати Головне управління юстиції у Запорізькій області прийняти до виконання виконавчий лист №808/1809/17 виданий згідно рішення від 20 грудня 2017 року Запорізького окружного адміністративного суду Запорізької області яким частково задоволено позовні вимоги, відкрити виконавче провадження та приступити до виконання.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник