Справа № 807/692/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2435/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Обрізка І.М., Хобор Р.Б.

за участю секретаря судового засідання Гром І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Ужгородської міської ради на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2019 року, постановлену суддею Плехановою З.Б., м. Ужгород, про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, третя особа - громадська організація «Об'єднання осіб з інвалідністю - Допомога» про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

10.07.2018 позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ужгородської міської ради, третя особа - громадська організація «Об'єднання осіб з інвалідністю - Допомога», в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 15 травня 2018 року №1087 «Про затвердження та відмову у затверджені технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в частині п.2.3 про надання земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) без складання технічної документації із землеустрою (згідно пункту 1 статті 123 ЗКУ) в постійне користування Громадській організації «Об'єднання осіб з інвалідністю - Допомога» з цільовим призначенням для іншої житлової забудови в мікрорайоні «Боздош»;

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 15 травня 2018 року №1086 «Про надання та відмову у наданні згоди на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в частині п.7.3 та п.7.4 щодо відмови у наданні згоди на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянину ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 2290 га для будівництва та обслуговування будинку по АДРЕСА_1;

зобов'язати повторно розглянути його заяву щодо надання згоди на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянину ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,2290 для будівництва та обслуговування будинку по АДРЕСА_1.

31.01.2019 позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом: заборони відповідачу вчиняти дії з приводу надання містобудівних умов та обмежень, будь-яких дозволів на проведення будівельних робіт чи затвердження будівельної (технічної) документації (намірів забудови чи ескізів) за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення судового спору.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом: заборони Ужгородській міській раді вчиняти дії з приводу надання містобудівних умов та обмежень, будь-яких дозволів на проведення будівельних робіт чи затвердження будівельної (технічної) документації (намірів забудови чи ескізів) за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення судового спору.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на земельній ділянці, на яку позивач просить надати згоду на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, знаходиться об'єкт нерухомості, який належить йому на праві приватної власності. Оскільки, позивач на даний час оскаржує рішення Ужгородської міськради від 15 травня 2018 року № 1087 «Про затвердження та відмову у затверджені технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в частині п.2.3 та в частині п. 7.3 та п.7.4, суд першої інстанції вважає, що на даний час існує очевидна небезпека заподіяння правам та інтересам позивача, до ухвалення рішення у справі, а для відновлення його прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, вважаючи її постановленою з порушенням норм процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, Ужгородська міська рада оскаржила її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2019 року та постановити судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що законодавцем визначено чіткі підстави, за наявності яких допустимо вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Проте, оскаржувана ухвала суду першої інстанції містить лише посилання на норми закону, зміст позовних вимог і клопотання позивача, та судом взагалі не наведено будь-яких мотивів, з яких він дійшов до висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або чому захист таких прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття вказаних заходів забезпечення позову, як не вказав і ознак, які свідчать про очевидність протиправності дій або рішення або рішення суб'єкта рішення владних повноважень - відповідача.

Апелянт вказує на те, що спір між сторонами існує щодо правомірності п. 2.3 рішення сесії Ужгородської міської ради № 1087 від 15.05.2018 р. «Про затвердження та відмову у затвердженні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); п. 7.3 та п. 7.4 рішення сесії Ужгородської міської ради № 1086 від 15.05.2018 р. «Про надання та відмову у наданні згоди на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)». Правомірність та оцінка прийняття даного рішення підлягає з'ясуванню під час розгляду справи по суті про його оскарження та буде дана судом за результатами розгляду справи. Забезпечення позову з підстави очевидної протиправності такого рішення передбачає вирішення адміністративного спору, до розгляду справи по суті.

Крім того, апелянт стверджує, що забезпечуючи позов шляхом заборони відповідачу вчиняти дії з приводу надання містобудівних умов та обмежень, будь-яких дозволів на проведення будівельних робіт і т.д., що стосується спірної земельної ділянки, суд першої інстанції порушив права та охоронювані законом інтереси третьої особи. Так, пунктом 2.3 рішення Ужгородської міської ради від 15.05.2018 р. № 1087 «Про затвердження та відмову у затвердженні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» було надано без складання технічної документації із землеустрою (згідно п.1 ст.123 ЗКУ) в постійне користування земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) Громадській організації «Об'єднання осіб з інвалідністю - Допомога». Тому оскаржувана ухвала стосується також законних прав та інтересів юридичної особи, яка внаслідок забезпечення позову не зможе реалізувати свої права на використання земельної ділянки, яка в справі навіть не залучалась в якості відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Приписами частин 1, 2 ст.151 КАС України встановлено, що позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Встановлено, що рішенням Ужгородської міськради від 15 травня 2018 року № 1087 «Про затвердження та відмову у затверджені технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в частині п. 2.3 про надання земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) без складання технічної документації із землеустрою (згідно пункту 1 статті 123 ЗКУ) було надано в постійне користування Громадській організації «Об'єднання осіб з інвалідністю - Допомога» з цільовим призначенням для іншої житлової забудови в мікрорайоні «Боздош».

Рішенням Ужгородської міськради від 15 травня 2018 року № 1086 «Про надання та відмову у наданні згоди на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) п. 7.3 та п.7.4 було відмовлено у наданні згоди на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянину ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 2290 га для будівництва та обслуговування будинку по АДРЕСА_1.

Аналіз заявленого позову свідчить про те, що його предметом є отримання позивачем згоди на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянину ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 2290 га для будівництва та обслуговування будинку по АДРЕСА_1.

Тобто, позивачем здійснюється захист свого права щодо отримання згоди на складання технічної документації із землеустрою.

Подана заява про забезпечення позову торкається заборони Ужгородській міській раді вчиняти дії з приводу надання містобудівних умов та обмежень, будь-яких дозволів на проведення будівельних робіт чи затвердження будівельної (технічної) документації (намірів забудови чи ескізів) за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення судового спору.

Однак, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що подана заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (ч.1 ст.116 ЗК України).

Згідно з ч.2 ст.123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (ч.3 ст.123 ЗК України).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (ч.6 ст.123 ЗК України).

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч.ч.10, 13, 14 ст.123 ЗК України).

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в ст.123 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність/користування.

Таким чином, оскільки в розглядуваній справі позивачем оспорюється рішення відповідача від 15 травня 2018 року №1087 «Про затвердження та відмову у затверджені технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в частині п.2.3 про надання земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) без складання технічної документації із землеустрою (згідно пункту 1 статті 123 ЗКУ) в постійне користування Громадській організації «Об'єднання осіб з інвалідністю - Допомога» з цільовим призначенням для іншої житлової забудови в мікрорайоні «Боздош» та рішення відповідача від 15 травня 2018 року №1086 «Про надання та відмову у наданні згоди на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в частині п.7.3 та п.7.4 щодо відмови у наданні згоди на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянину ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 2290 га для будівництва та обслуговування будинку по АДРЕСА_1, що є лише першою стадією процедури отримання земельних ділянок у власність, а факт отримання згоди на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не означає позитивного рішення про надання ділянок у власність, тому подана заява про забезпечення позову є передчасною та грунтується на досить віддалених для позивача наслідках (тобто, вжитими заходами забезпечення позову не будуть створені належні передумови для захисту саме конкретних прав позивача).

Також колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу на неспіврозмірність заявленого способу забезпечення позову - заборона відповідачу вчиняти будь-які дії щодо розпорядження земельними ділянками для надання у власність та/або користування чи зміною її статусу із земель сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не зазначив належних та достатніх аргументів, які свідчили б про те, що існує очевидна небезпека того, що у випадку невжиття судом вказаних заходів до забезпечення адміністративного позову виконання рішення у даній справі стане неможливим або для його виконання необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Таким чином, правові підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову є відсутніми.

Враховуючи вищевказані обставини, оцінюючи наведені в обґрунтування поданої заяви мотиви заявника, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про безпідставність заяви про забезпечення позову, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення адміністративного позову.

Керуючись ч.3 ст.243, ст. 308, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Ужгородської міської ради задовольнити.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2019 року про забезпечення позову у справі №807/692/18 за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, третя особа - громадська організація «Об'єднання осіб з інвалідністю - Допомога» про визнання протиправними та скасування рішень скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді І. М. Обрізко
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 17.04.2019.