Справа № 157/514/19
Суддя: Антонюк О. В.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 157/514/19
Провадження №2-а/157/48/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року місто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Фесь Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти з обслуговування м. Ковель відділу організації населення в м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП - рядового ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з адміністративним позовом, в якому просить визнати незаконними дії поліцейського роти з обслуговування м. Ковель відділу організації населення в м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП ОСОБА_2 щодо складання постанови серії ВР № 226065 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі; скасувати постанову серії ВР № 226065 від 14 березня 2019 року про накладення на нього адміністративного стягнення. В обґрунтування вимог зазначає, що 14 березня 2019 року на автодорозі Р-14 Луцьк-Маневичі-Любешів-Дольськ 72 км + 100 м відповідачем прийнято постанову про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. При її прийнятті відповідач виходив з того, що 14 березня 2019 року о 8 год. 35 хв. на автодорозі М-07 Київ-Ковель-Ягодин, він, керуючи транспортним засобом «MAN Т6Х 18.440» з номерним знаком АС6938ВТ, не надав переваги в русі при перетині перехрестя нерівнозначних доріг транспортному засобу, який рухався по головній автодорозі, чим порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху. З постановою він не згідний, вважає її незаконною, оскільки Правил дорожнього руху не порушував, при її винесені відповідачем не було враховано його зауважень та пояснень, доказів вчинення правопорушення йому не було надано.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 просить у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. В обґрунтування заперечень проти позову зазначає, що 14 березня 2019 року поліцейським роти з обслуговування міста Ковель УПП у Волинській області ДПП ОСОБА_2 при здійсненні патрулювання о 08 год. 35 хв. було виявлено факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме: водій транспортного засобу «MAN» н.з. АС5938ВТ, як було встановлено пізніше ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом по другорядній дорозі, не надав перевагу у русі транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, чим порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху, що є порушенням ч. 2 ст. 122 КУпАП. Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. На підставі ст. 279 КУпАП було розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення з оголошення ОСОБА_1, яка саме справа підлягає розгляду, та що останній притягається до адміністративної відповідальності за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушнику було розяснено його права та обовязки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Водій ОСОБА_1 визнав себе винуватим у вчиненні даного правопорушення. Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу - безпосередні спостереження осіб, уповноважених на розгляд справ про адміністративне правопорушення. Постанову про накладення на позивача стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. було прийнято на підставі всебічно, повно та обєктивно досліджених обставинах, і з урахуванням пояснень порушника, якому постанова після закінчення розгляду справи була оголошена та її копія вручена під підпис. При вчиненні адміністративного правопорушення, повязаного з безпекою руху, зокрема передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, чітко визначена правова можливість для поліцейського патрульної поліції винесення постанови на місці вчинення цього порушення. Таке правове врегулювання здійснене внаслідок змін, що відбулися у законодавстві, повязаних з реформуванням системи правоохоронних органів. Тобто, законодавство зазнало таких змін, якими наділило поліцейських, що здійснюють контроль за дотриманням правил дорожнього руху його учасниками, повноваженнями на не складання протоколу, та винесення постанови на місці вчинення правопорушення, причому в даному випадку винесення постанови такою уповноваженою особою за місцем обліку транспортного засобу або за місцем проживання порушника, чи за місцем скоєння правопорушення нівельовано. До внесення змін така можливість була передбачена коли по факту скоєння правопорушення складалися протоколи та відбувався збір доказової бази такого порушення. Крім того, положеннями ч. 2 ст. 276 КУпАП, згідно з якими справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, належить вважати загальною нормою та такою, що передбачає альтернативу стосовного місця розгляду справи, в той час як положення ст. 256 КУпАП є спеціальною нормою та встановлює виключне місце прийняття такої постанови. Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015 надані висновки про те, що положення частини першої ст. 276 КУпАП, в аспекті порушеного у конституційному поданні питання, необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, в даному випадку не відноситься до ст. 258 КУпАП та її не тлумачить з урахуванням змін, що відбулися в Кодексі після прийняття такого рішення.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідача ОСОБА_2 в судове засіданні також не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив.

У відповідності до ч. 1 ст. 268 КАС України у справах, визначених зокрема статтею 286 КАС України, якою передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

З урахуванням наведених положень закону та беручи до уваги, що сторони належним чином були повідомлені про час, дату та місце судового розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для розгляду справи у їх відсутності.

Частиною 4 ст. 229 КАС України передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що 14 березня 2019 року поліцейським роти з обслуговування міста Ковель УПП у Волинській області ДПП ОСОБА_2 було винесено постанову серії ВР № 226065 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно позивача за ч. 2 ст. 122 КпАП України.

Як вбачається з цієї постанови до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. за те, що він 14 березня 2019 року о 8 год. 35 хв. на автодорозі М-07 Київ-Ковель-Ягодин керував транспортним засобом, рухався по другорядній дорозі, не надав перевагу в русі при перетині перехрестя нерівнозначних доріг транспортному засобу, який рухався по головній автодорозі, чим порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху.

Згідно з п. 16.11 Правил дорожнього руху, що затвердженіпостановою КМ України від 10.10.2001 № 1306, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Відповідно до ч 2 ст. 122 КпАП України порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Статтею 222 КпАП України передбачено, що органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 121, ст.ст. 121-1, 121-2, ч. 1-3 ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст.ст. 124-1 - 126) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених ст. 258 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 258 КпАП України протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КпАП України.

Стаття 258 КпАП України містить вичерпний перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Відповідно до ст. 283 КпАП України постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно зі ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З оскаржуваної позивачем постанови вбачається, що до неї долучається відео ДМ 4239, однак найменування технічного засобу, яким здійснено відеозапис не вказано.

Досліджений судом диск з відеозаписом, що був доданий відповідачем до відзиву, містить фіксацію розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення, зокрема оголошення ним позивачу прийнятої постанови про накладення штрафу, та не підтверджує порушення позивачем п. 16.11 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України.

Постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки містить лише саме по собі описання адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням субєкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 р. у справі № 338/1/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/73700340).

Візуальне спостереження за станом дотримання, норм, стандартів, правил, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг, працівниками Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку. В іншому випадку, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Така позиція суду ґрунтується також на правовому висновку, що наведений Конституційним Судом України у рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 77 КАС України передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КпАП України (ч. 2 ст. 251 КпАП України).

Оскільки відповідачем, який є субєктом владних повноважень, не надано в межах розгляду цієї справи належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, тому дії відповідача належить визнати протиправними, а постанову поліцейського про застосування до ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України, скасувати як незаконну.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 73 - 77, 255, 286, 293, 295 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського роти з обслуговування м. Ковель відділу організації населення в м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП - рядового ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити повністю.

Визнати дії поліцейського роти з обслуговування м. Ковель відділу організації населення в м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП - рядового ОСОБА_2 протиправними та скасувати постанову серії ВР № 226065 від 14 березня 2019 року про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КпАП України у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається через Камінь-Каширський районний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Головуючий:ОСОБА_3