Справа № 821/342/16
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 821/342/16
Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року ОСОБА_5 (надалі - позивач) звернулась до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. (надалі - відповідач, Уповноважена особа), в якому просила:

- визнати протиправними дії уповноваженої особи щодо невключення відомостей про позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно договору банківського вкладу (депозиту) №006-21061-020215 «Лояльний» у гривнях від 02.02.2015 року, що укладений між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем.

- зобов'язати уповноважену особу включити до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відомості про позивача за договором банківського вкладу (депозиту) №006-21061-020215 «Лояльний» у гривнях від 02.02.2015 року, що укладений між нею та ПАТ «Дельта Банк», та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно вказаного договору №006-21061-020215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у гривнях від 02.02.2015 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що визнання відповідачем договору депозитного вкладу «Лояльний» у гривнях №006-21061-020215 від 02.02.2015 року нікчемними на підставі п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та застосування до нього наслідків нікчемності є протиправним та протизаконним. Позивач вважає, що вказана норма Закону врегульовує правовідносини по збереженню активів банку, запобіганню втрати майна та збитків банку, проте залучені позивачем на депозит кошти є пасивом банку, а не його майном, і як наслідок не впливають на збитковість банку, що підтверджує протиправність застосування відповідачем до договору банківського вкладу (депозиту) норм вказаної статті.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 21.11.2018 року позов задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність уповноваженої особи щодо включення до Переліку рахунків вкладників, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню згідно договору банківського вкладу (депозиту) №006-21061-020215 «Лояльний» у гривнях від 02.02.2015 року, що укладений між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем. Зобов'язано уповноважену особу подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно договору банківського вкладу (депозиту) №006-21061-020215 «Лояльний» у гривнях від 02.02.2015 року, що укладений між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 02.02.2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем було укладено договір №006-21061-020215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у гривнях, за умовами якого банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1, на який залучає вклад в сумі 180 000,00 грн. на строк до 04.03.2015 року.

При цьому, 02.02.2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем було укладено додаткову угоду №1 до депозитного договору №006-21061-020215, відповідно до пункту 1 додаткової угоди сторони домовились викласти пункт 1.8 ст.1 договору у наступній редакції «1.8. Зарахування Вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в Банку, або шляхом перерахування з поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу банку в день укладання сторонами цього Договору».

02.02.2015 року на підставі платіжних доручень №45273599, №45273545 був здійснений внутрішньобанківський переказ від ініціатора переводу ОСОБА_7 з її власного поточного рахунку на вкладний рахунок позивача НОМЕР_1 у загальній сумі 180 000,00 грн., що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями, банківськими виписками по особовому та картковому рахунках.

02.03.2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України за №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року за №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» призначено Кадирова В.В..

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд) №71 від 08.04.2015 року тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено на шість місяців з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №147 від 03.08.2015 року строк здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» продовжено по 02.10.2015 року включно.

Постановою НБУ №664 від 02.10.2015 року, вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати АТ «Дельта Банк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №181 від 02.10.2015 року розпочата процедура ліквідації АТ «Дельта Банк» з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно.

05.10.2015 року на офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення, що з 08.10.2015 року розпочинається виплати коштів вкладникам ПАТ АТ «Дельта Банк», для отримання коштів вкладники з 08.10.2015 року до 18.11.2015 року включно можуть звертатись до установ банків-агентів Фонду: AT «Ощадбанк», AT «Укрексімбанк», АБ «Укргазбанк».

09.10.2015 року за заявою про видачу готівки №16 від 09.10.2015 року позивач отримав в ХОУ АТ «Ощадбанк» частково суму вкладу у розмірі 21696,35 грн., копія заяви наявна в матеріалах справи.

23.09.2015 року тимчасова адміністрація АТ «Дельта Банк» повідомленням про нікчемність правочину, повідомила позивача про те, що договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у гривнях №006-21061-020215 від 02.02.2015 року є нікчемним відповідно до п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо включення позивача до переліку рахунків вкладників та про протиправність дій позивача щодо одностороннього списання коштів з рахунку позивача та перерахування їх іншій особі без згоди позивача.

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами визначено ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в редакції Закону №629-VIII від 16.07.2015 року.

Згідно положень цієї статті уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує:

1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону;

3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що не виконане;

4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду;

5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду. Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України». Інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Згідно з положеннями статей 37, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають здійснити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38; прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно вказує, що за змістом вищенаведених норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», право перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, довести суду такі обставини. Тобто самого твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Перелік передбачених ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним.

Також, згідно ч.3 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є нікчемними правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу засідання Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладами операціями АТ «Дельта Банк» від 15.09.2015 року, комісія дійшла до висновку, що умови Договорів банківських вкладів, укладені між Банком і фізичними особами після 16.01.2015 року включно, за якими здійснювалися перерахування коштів на вкладні рахунки з рахунків фізичних осіб, що є одночасно кредиторами Банку, надають кредиторам - фізичним особам переваги над іншими кредиторами, а отже - такі Договори банківського вкладу є нікчемними з підстав, визначених п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», перелік таких договорів наведено у додатку №1 до цього протоколу.

Згідно витягу «Реєстру договорів» додатку №1 до вказаного протоколу вбачається, що до такого реєстру віднесено і договір позивача від 02.02.2015 року №006-21061-020215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у сумі 180000,00 грн..

Єдиною підставою висновку відповідача про нікчемність вказаного договору банківського вкладу (депозиту) є те, що кошти на банківський вкладний (депозитний) рахунок позивача надійшли від третьої особи ОСОБА_7 шляхом безготівкового переказу, що є порушенням умов договору та п.5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк».

Пунктом 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради Директорів АТ «Дельта Банк» протоколом №14 від 20.03.2013 року, передбачено, що зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для Вкладника від третьої особи не допускається (крім зарахування грошових сум від Законного представника за вкладами на ім'я особи, законним представником якої він є, та крім інших випадків, передбачених нормами діючого законодавства України та/або Продуктами Банку).

Проте, як зазначалось вище, 02.02.2015 року між АТ «Дельта Банк» та позивачем було укладено Додаткову угоду №1 до договору банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» №006-21061-020215 від 02.02.2015 року у гривнях, якою передбачили, що «зарахування Вкладу на Рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в Банку, або шляхом перерахування з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу Банку в день укладання Сторонами цього Договору».

Отже, виключно для цілей цього договору сторони домовились, що умови п.5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі до цього Договору, не застосовуються, та передбачили можливість зарахування коштів на рахунок позивача шляхом безготівково переказу від третьої особи.

Разом з цим, положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено обов'язкового внесення саме готівкових коштів на банківський (депозитний) рахунок особисто вкладником, оскільки в ст.2 цього Закону зазначено, що вкладом також є кошти в безготівковій формі, які надійшли для вкладника.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Проте, платіжні операції по перерахуванню коштів з рахунку однієї особи на рахунок позивача не є правочинами між Банком та позивачем згідно зі ст.202 ЦК України.

Здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов'язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року №492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

Відповідно до ст.1062 ЦК України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 цього Кодексу.

Відповідно до п.10.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №1172/8493 (надалі - Інструкція №492), кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. На вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім'я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. У цьому разі вважається, що власник рахунку погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про свій вкладний (депозитний) рахунок.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно п.1.24 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Також, згідно з п.1.15 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ініціатором є - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу.

Відповідно до п.1.23 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі.

Частиною 2 п.1.6 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою Постановою НБУ №22 від 21.01.2004 року, зареєстрованої в Мін'юсті 29.03.2004 року за №377/8976 (надалі - Інструкція №22), банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд.

Пунктом 1.7 Інструкції №22 визначено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Частиною 5.2 ст.5 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що відносини між суб'єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України.

Отже, операція з перерахування коштів на рахунок позивача не належить до правочинів, передбачених ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які можуть бути перевірені Уповноваженою особою на предмет їх нікчемності та як наслідок визнані нікчемними. У той же час правова оцінка доводів, які можуть вказувати на недійсність правочину з інших підстав, ніж у зв'язку з його нікчемністю, не може бути надана під час розгляду та вирішення даної справи, оскільки юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вирішення спорів про визнання договору недійсним.

Відповідно до п.22.4 ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним:

для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника;

для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Відповідно до п.30.1 ст.30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Факт зарахування 02.02.2015 року на депозитний рахунок позивача грошових коштів у загальній сумі 180000,00 грн. підтверджується наявними в справі платіжними дорученнями №45273599, №45273545 та випискою АТ «Дельта Банк» по особовому рахунку №3967 за період з 02.02.2015 року по 03.03.2015 року.

За таких підстав та враховуючи, що вказані кошти знаходились на депозитному рахунку позивача до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, позивач є вкладником в розумінні наведених норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 року у справі №826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст.228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Також у вказаній вище постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи була проведена передбачена ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду - особою, що здійснює повноваження органу управління банку, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС України, оскільки не створює жодних обов'язків для Позивача та безпосередньо не порушує прав Позивача.

Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідач встановивши нікчемність правочину по зарахуванню на рахунок позивача грошових коштів, самостійно застосував наслідки нікчемності такого правочину - повернення сторін у первісний стан, а саме списав кошти з рахунку позивача та повернув їх на рахунок попереднього власника, у даному випадку ОСОБА_7, з рахунку якої, на думку відповідача, відбулося "дроблення вкладу".

Стосовно посилань відповідача на те, що позивач на теперішній час не має підстав вважатися кредитором банку через відсутність коштів на депозитному рахунку внаслідок застосування наслідків нікчемності правочину, колегія суддів зазначає наступне.

З виписки АТ «Дельта Банк» по особовому рахунку позивача НОМЕР_1, сформованої 09.10.2015 року, вбачається, що 17.09.2015 року було здійснено банківський переказ, за якою з рахунку позивача було перераховано 180000,00 грн. на рахунок ОСОБА_7 з призначенням платежу "Поверн. кошт. внаслідок застосув. наслід. нікчем. дог. банк. вкл. №006-21061-020215 від 02.02.2015 р. зг. наказу №813 від 16 вересня 2015 року за опер. від 02.02.2015 р.").

Проте, згідно ст.216 ЦК України, наслідки нікчемного правочину можуть бути застосовані лише добровільно обома сторонами, або за рішенням суду. Закон не передбачає можливості застосування наслідків нікчемного правочину стороною такого правочину в односторонньому порядку.

Також п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" встановлено, що вимоги щодо застосування наслідків нікчемного правочину розглядаються судами в позовному провадженні в порядку цивільного судочинства.

Відповідачем не надано суду будь-яких доказів звернення сторін до суду з відповідним позовом, а тому колегія суддів робить висновок, що дії Уповноваженої особи по односторонньому списанню коштів з рахунку позивача та перерахуванню його іншій особі без згоди позивача та за відсутності відповідного рішення суду є неправомірними, а доводи про те, що позивач не є кредитором банку безпідставними.

Колегія суддів погоджується з обраними судом першої інстанції способами захисту порушених прав позивача.

Приписами п.6 розділу ІІ Положення №14 передбачено, що уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку, зокрема, перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 4 до цього Положення. Протягом дії тимчасової адміністрації та/або ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та/або доповнення до переліків.

Враховуючи наведену норму, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про необхідність зобов'язання Уповноваженої особи подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно договору банківського вкладу (депозиту) №006-21061-020215 «Лояльний» у гривнях від 02.02.2015 року, що укладений між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.