Справа № 160/779/19
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

18 березня 2019 року Справа № 160/779/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Тонояні А. К.
представника позивача ОСОБА_1
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Приватний вищий навчальний заклад «Інститут ділового адміністрування», перебуває на обліку у Криворізькій південній обєднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області. Підприємство сплачує податки та збори до бюджету, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, орендну плату з юридичних осіб.
Як зазначає, повноважний представник позивача, податковий борг у Приватного вищого навчального закладу «Інститут ділового адміністрування» станом на 02.08.2018 року виник внаслідок несплати платником податків у встановлені терміни самостійно задекларованих грошових зобовязань:
- 72 635,07 грн. по орендній платі з юридичних осіб нарахованого платником самостійно основного платежу:
39 088,35 грн. нарахованого платником самостійно згідно податкового розрахунку земельного податку № НОМЕР_1 від 16.02.2017 року по термінах сплати 30.07.2017-5 541,59 грн. (несплачений залишок), 30.08.2017-5 591,12 грн., 30.09.2017 5 591,12 грн., 30.10.2017- 5 591,12 грн., 30.11.2017 5 591,12 грн., 30.12.2017- 5 591,12 грн., 30.01.2018 5 591,12 грн.;
33 546,72 грн. нарахованого платником самостійно згідно податкового розрахунку земельного податку № НОМЕР_2 від 20.02.2018 року по термінах сплати 02.03.2018, 30.03.2018, 30.04.2018, 30.05.2018, 30.06.2018, 30.07.2018 щомісячна частка до сплати 5 591,12 грн.;
- 64 820,15 грн.- по податку на нерухоме майно нарахованого платником самостійно основного платежу:
37 039,67 грн. нарахованого платником самостійно згідно податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки № НОМЕР_3 від 16.02.2017 року по термінах сплати 29.07.2017 9 259,19 грн.(несплачений залишок), 29.10.2017 13 890,24 грн., 29.01.2018 13 890,24 грн.;
27 780,48 грн. нарахованого платником самостійно згідно податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки № НОМЕР_4 від 08.02.2018 по термінах сплати 29.04.2018, 29.07.2018 з щоквартальною часткою до сплати у розмірі 13 890,24 грн.
Всього, сума податкового боргу у Приватного вищого навчального закладу «Інститут ділового адміністрування» складає у розмірі 137 455,22 грн. У добровільному порядку податковий борг відповідач не сплачує, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 року провадження у справі було відкрито та справа призначена до розгляду у порядку підготовчого провадження за правилами загального позовного провадження.
В судове засідання, призначене на 13.02.2019 р., зявився представник позивача. Відповідач та третя особа своїх представників у судове засідання не направили.
У звязку із чим, суд ухвалив відкласти розгляд справи до 27.02.2019 року та зобовязав позивача повідомити належним чином відповідача про час, дату та місце наступного судового засідання.
Через неявку у судове засідання призначеного на 27.02.2019 року відповідача та третьої особи, суд ухвалив відкласти розгляд справи для повторного виклику відповідача до 13.03.2019 року.
11.03.2019 року повноважним представником позивача до суду подано клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату для надання додаткових пояснень та доказів по справі.
В судове засідання, призначене на 13.02.2019 року сторони не зявилися.
Дослідивши в судовому засіданні докази, наявні в матеріалах справи, суд вирішив клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи для надання додаткових пояснень та доказів по справі № 160/779/19 задовольнити, відкласти розгляд справи до 18.03.2019 року на 13:35.
В судове засідання, призначене на 18.03.2019 р., зявився лише повноважний представник позивача. Відповідач та третя особа в судове засідання не зявились.
Суд зазначає, що в судовому засіданні судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Повноважний представник не заперечував щодо переходу до розгляду справи по суті.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 211, 217, 224 228 Кодексу адміністративного судочинства України безпосередньо 18.03.2019 року.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив наступне.
У звязку з несплатою узгодженого грошового зобовязання, відповідачу податковим органом було виставлено податкову вимогу форми «Ю» від 03.08.2017 року № 6807-17/484 про наявність, станом на 02.08.2017 року, податкового боргу який становить 14 800,78 грн., яка, згідно копії повідомлення про вручення поштового відправлення, була отримана 15.08.2017 року.
Судом встановлено, що Приватним вищим навчальним закладом «Інститут ділового адміністрування» самостійно задекларовано грошові зобовязання, а саме: податкове зобовязання по орендній платі з юридичних осіб
- № НОМЕР_1 від 16.02.2017 року по термінах сплати 30.07.2017-5 541,59 грн. (несплачений залишок), 30.08.2017-5 591,12 грн., 30.09.2017 5 591,12 грн., 30.10.2017- 5 591,12 грн., 30.11.2017 5 591,12 грн., 30.12.2017- 5 591,12 грн., 30.01.2018 5 591,12 грн.;
- № НОМЕР_1 від 16.02.2017 року по термінах сплати 30.07.2017-5 541,59 грн. (несплачений залишок), 30.08.2017-5 591,12 грн., 30.09.2017 5 591,12 грн., 30.10.2017- 5 591,12 грн., 30.11.2017 5 591,12 грн., 30.12.2017- 5 591,12 грн., 30.01.2018 5 591,12 грн.;
- № НОМЕР_2 від 20.02.2018 року по термінах сплати 02.03.2018, 30.03.2018, 30.04.2018, 30.05.2018, 30.06.2018, 30.07.2018 щомісячна частка до сплати 5 591,12 грн.
Таким чином, відповідачем самостійно задекларовано грошові зобовязання по орендній платі з юридичних осіб на загальну суму 72 635,07 грн.
Судом встановлено, що Приватним вищим навчальним закладом «Інститут ділового адміністрування» самостійно задекларовано грошові зобовязання, а саме, відповідно до податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:
- № НОМЕР_3 від 16.02.2017 року по термінах сплати 29.07.2017 9 259,19 грн.(несплачений залишок), 29.10.2017 13 890,24 грн., 29.01.2018 13 890,24 грн.;
- № НОМЕР_4 від 08.02.2018 по термінах сплати 29.04.2018, 29.07.2018 з щоквартальною часткою до сплати у розмірі 13 890,24 грн.
Відтак, відповідачем самостійно задекларовано грошові зобовязання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальну суму 64 820,15 грн.
Враховуючи викладене вище, за Приватним вищим навчальним закладом «Інститут ділового адміністрування» обліковується податкове зобовязання по орендній платі з юридичних осіб та з податку на нерухоме майно в розмірі 137 455,22 грн. яке згідно з матеріалами справи на момент розгляду справи залишається відповідачем не сплаченим.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема з визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в України, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Конституції України, Податкового кодексу України, тощо.
Згідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 6.1 ст. 6 Податкового кодексу України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Згідно п. п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Податковим боргом відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 визнається сума грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня нарахована на суму такого грошового зобовязання.
Відповідно до пп. 20.1.1 та пп.20.1.28 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право: звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини; застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом.
Підпунктом 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, визначено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.
В силу п. 54.1. ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно з п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Пунктом 59.4 статті 59 Податкового кодексу України, передбачено, що податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.
Відповідно ч. 1 ст. 60 Податкового кодексу України, якщо: сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення; контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу; контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі; податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними.
Відповідно до п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України).
Пунктом 95.3 цієї статті визначено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Здійснивши системний аналіз як зазначених вище норм чинного податкового законодавства, так і документів, які містяться в матеріалах справи, суд зазначає, що позивачем Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було правомірно визначеного суму узгодженого грошового зобовязання в сумі 137 455,22 грн.
Суд зазначає, що відповідачем не було надано до суду доказів погашення податкового боргу в сумі 137 455,22 грн.
За змістом ч.4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд дійшов висновку, що поданих позивачем доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд виходить із наступного.
Відповідно п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, податковим органом надіслано відповідачу податкову вимогу форми «Ю» від 03.08.2017 року № 6807-17/484 про наявність податкового боргу, яка була належним чином вручена.
Оскільки відповідачем не надано доказів погашення зазначеного податкового боргу, вказана податкова вимога вважається не відкликаною.
Судом встановлено, що відповідачем у порядку передбаченому чинним законодавством самостійно розраховано та задекларовано суму податкового зобовязання, яка є узгодженою.
Проте, у встановлений строк відповідачем зазначене у деклараціях податкове зобовязання повністю не виконано. Несплаченими залишилась сума в розмірі 137 455,22 грн. Яка набула статусу податкового боргу.
Судом встановлено, що на момент утворення заборгованості податкова вимога відповідачем не оскаржувалась, позивачем не були відкликана, відтак, податкове зобовязання є узгодженим.
Від так, матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача податкового боргу у розмірі 137 455,22 грн., який виник внаслідок несплати у встановлені терміни сум грошового зобовязання нарахованого самостійно платником податків.
Докази, які б підтвердили сплату суми податкового боргу на момент вирішення спору в матеріалах справи відсутні.
Оскільки, з моменту надіслання (вручення) відповідачу податкової вимоги строк передбачений законодавством для стягнення коштів та продаж майна платника податків настав, податковий орган мав підстави для стягнення податкового боргу.
Враховуючи наявність податкового боргу та відсутність доказів його добровільного погашення, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача суми податкового боргу у розмірі 137 455,22 грн. та їх задоволення.
Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
На підставі викладеного вище, суд вважає за необхідне позовну заяву Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області до Приватного вищого навчального закладу «Інститут ділового адміністрування», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Криворізька південна обєднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про стягнення заборгованості у розмірі 137 455,22 грн.- задовольнити.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову субєкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати субєкта владних повноважень, повязані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Враховуючи той факт, що судових витрат, повязаних із залученням свідків та проведенням експертиз, позивачем - Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області здійснено не було, відтак у суду відсутні підстави для присудження останньому судового збору.
Керуючись ст.ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2