Справа № 200/14841/18-а
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2019-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2019 р. Справа№200/14841/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., при секретарі судового засідання Шташаліс О.О.,

від представників сторін:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87538, Донецька область, вул. Зелінського, 27-а)

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

10 січня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому разом з уточненнями позивач просить:

- визнати протиправними дії Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в ненаданні позивачу в установлені законом строки інформації щодо помісячного розрахунку розміру заборгованості по пенсійним виплатам з 10 лютого 2017 року по 15 червня 2018 року, що нарахована за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь від 21 березня 2018 року у справі № 265/2536/17;

- визнати протиправною бездіяльність Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в не проведенні розрахунку і виплати позивачу компенсації з 10 лютого 2017 року по 15 червня 2018 року відповідно до ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»;

- зобов'язати Маріупольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області провести розрахунок та виплату позивачу компенсації з 10 лютого 2017 року по 15 червня 2018 року відповідно до ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»;

- стягнути з Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області помісячну недоплату пенсії з 10 лютого 2017 року по 15 червня 2018 року із урахуванням виплачених сум в розмірі 8 187,14 грн.

Ухвалою суду від 11 січня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі, зазначено, що розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 06 лютого 2019 року вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 05 березня 2019 року закрито підготовче провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи по суті на 05 квітня 2019 року.

Сторони по справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

В обґрунтування позовних вимог, разом з уточненнями, позивач посилається на те, що за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь від 21 березня 2018 року у справі № 265/2536/17 було встановлено порушення закону Маріупольським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області щодо нарахування позивачу пенсії за віком із застосуванням неналежного показника середньої заробітної плати (доходу) та зобов'язано Пенсійний орган призначити пенсію на умовах передбаченого порядку та із застосуванням показників середнього заробітку встановленого розміру.

На виконання зазначеного судового рішення, Пенсійним органом було проведено перерахунок пенсії та 20 червня 2018 року виплачено позивачу заборгованість у розмірі 43981,34 грн. 11 липня 2018 року позивач звернувся до управління із заявою, у якій просив повідомити його про перерахунок пенсії, надати у встановленому порядку розрахунок розміру пенсії із зазначенням усіх складових цього перерахунку. Відповіді на свою заяву від 11 липня 2018 року позивач не отримав.

06 листопада 2018 року позивач звернувся через портал електронних послуг до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області із скаргою на дії Маріупольським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області яке не надало відповідь на вищезазначене звернення. На скаргу від 06 листопада 2018 року Головним управління Пенсійного фонду України Донецької області позивачу було надане повідомлення від 05 грудня 2018 року в якому зазначено, що відповідь позивачу була надана ще 17 липня 2018 року, але, як зазначає позивач, при цьому не приведено жодних доказів того, що така відповідь направлялась на його адресу. Також не було вказано які доплати (по місячно) до пенсії за рішенням суду були здійснені та взагалі поза увагою був залишений факт не виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати належних сум пенсії.

Зважаючи на те, що відповідачем до цього часу не надано інформації щодо місячної заборгованості по пенсійним виплатам, позивач вважає дії Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області протиправними та такими, що суперечать Конституції України та діючому законодавству.

Відповідачем до суду наданий відзив на адміністративний позов, в якому останній заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача.

Свою позицію відповідач вмотивував тим, що судове рішення від 21 березня 2018 року невідкладно та добровільно було виконане управлінням після його отримання і відповідно, орган Пенсійного фонду не призводив затримку нарахованої спірної суми доплати за судовим рішенням, тому відсутні підстави для застосування компенсації позивачу втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивачем до суду були надані заперечення на відзив відповідача, які обґрунтовані тим що Маріупольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області не надало жодних доказів правомірності свого рішення щодо перерахунку пенсії на підставі рішення суду від 21 березня 2018 року по справі 265/2536/17. Про перерахунок пенсії за рішенням суду і складові цього перерахунку, в порушення діючого законодавства, його не повідомило. У своєму відзиві Маріупольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області підтверджує, що ними не розраховувались і не були виплачені позивачу компенсації виплати по втраченим доходам по пенсії. Враховуючи викладене наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надав.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач, ОСОБА_1, є пенсіонером за віком та перебуває на обліку в Маріупольському об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Донецької області (правонаступник Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області), що відповідачем не оспорюється.

Відповідач в даних правовідносинах є суб'єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь від 21 березня 2018 року по справі № 265/2536/17 позовні вимоги ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору управління Державної казначейської служби у місті Маріуполі, задоволено частково.

Визнано протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області щодо незастосування при розрахунку та призначення пенсії за віком ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, за 2014- 2016 роки.

Зобов'язано Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, за 2014 - 2016 роки, починаючи з 10 лютого 2017 року по 30 вересня 2017 року.

В іншій частині задоволення позову, відмовлено.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, в грудні 2018 року Маріупольським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області було нараховано за рішенням суду від 21 березня 2018 року по справі № 265/2536/17 за період з 10 лютого 2017 року по 30 вересня 2017 року ОСОБА_1 доплату до пенсії у розмірі 43981,34 грн. та поточну пенсію за червень 2018 року в розмірі 8146,73 грн., що у загальній сумі склало 52128,07 грн.

Не погодившись з нарахованою доплатою по пенсії, 11 липня 2018 року позивач звернувся із заявою до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області у якій, зокрема просив надати розрахунок розміру пенсії із 10 лютого 2017 року із зазначенням усіх складових перерахунку пенсії та повідомити, які доплати до пенсії за рішенням суду та в якому розмірі здійсненні управлінням помісячно з 10 лютого 2017 року по 15 червня 2018 року.

06 листопада 2018 року через портал електронних послуг позивач звернувся із зверненням до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області на дії Маріупольським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області яке не надало відповідь на вищезазначене звернення від 11 липня 2018 року.

Головним управління Пенсійного фонду України Донецької області ОСОБА_1 було надане повідомлення від 05 грудня 2018 року № ВЕБ-05001-Ф-С-18-025722 в якому зазначено, що відповідь позивачу була надана Маріупольським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області 17 липня 2018 року та направлена на адресу яку було зазначено у заяві.

Позивач, у своїй позовній заяві вказує на те, що відповідь від Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області він не отримував, компенсації виплати по втраченим доходам по пенсії позивачу виплачені не були, доплати по перерахунку пенсії за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь від 21 березня 2018 року по справі № 265/2536/17 були виплачені не у повному обсязі.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

В силу положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи (а тому і органи та посадові особи пенсійного фонду України, як органи виконавчої влади, до яких відноситься і Відповідач) зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян".

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Згідно статті 4 Закону України "Про звернення громадян" до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

- порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

- створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

- незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Статтею 5 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв'язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Суд зауважує, що звернення позивача від 11 липня 2018 року відповідає вимогам статті 5 Закону України "Про звернення громадян", а відтак, в силу положень частини першої статті 7 зазначеного Закону мало бути розглянуто по суті особою, якій його адресовано, доказів зворотнього відповідачем до суду не надано.

Приписами статті 7 Закон України "Про звернення громадян" передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Статтею 15 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно з приписами статті 18 Закону України "Про звернення громадян", громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги, а також вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

У відповідності до вимог статті частини першої статті 19 Закону України "Про звернення громадян", на органи державної влади покладено обов'язок в межах своїх повноважень: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев'ятої цієї статті.

Пунктом 1 Указу Президента України "Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування" від 07 лютого 2008 року №109/2008 постановлено Кабінету Міністрів України, міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, районним державним адміністраціям та органам місцевого самоврядування вжити невідкладних заходів щодо забезпечення реалізації конституційних прав громадян на письмове звернення та особистий прийом, обов'язкове одержання обґрунтованої відповіді, неухильного виконання норм Закону України "Про звернення громадян", упорядкування роботи зі зверненнями громадян, зокрема, щодо: недопущення надання неоднозначних, необґрунтованих або неповних відповідей за зверненнями громадян, із порушенням строків, установлених законодавством, безпідставної передачі розгляду звернень іншим органам; викоренення практики визнання заяв чи скарг необґрунтованими без роз'яснення заявникам порядку оскарження прийнятих за ними рішень; створення умов для участі заявників у перевірці поданих ними заяв чи скарг, надання можливості знайомитися з матеріалами перевірок відповідних звернень; з'ясування причин, що породжують повторні звернення громадян, систематичного аналізу випадків безпідставної відмови в задоволенні законних вимог заявників, проявів упередженості, халатності та формалізму при розгляді звернень; вжиття заходів для поновлення прав і свобод громадян, порушених унаслідок недодержання вимог законодавства про звернення громадян, притягнення винних осіб у встановленому порядку до відповідальності, в тому числі до дисциплінарної відповідальності за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків щодо розгляду звернень громадян.

Рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов'язана забезпечити своєчасне і правильне виконання прийнятого рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів до поновлення порушених прав громадян.

Звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявникам дані вичерпні відповіді.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Отже з аналізу вищезазначених норм Закону вбачається, що на органи державної влади покладено обов'язок в межах своїх повноважень об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви громадян, які звертаються із такими заявами відповідного змісту та розглядати такі звернення у строки визначенні статтею 20 цього Закону.

Як вбачається зі змісту заяви позивача від 11 липня 2018 року, ОСОБА_1 зазначає відповідачу, що він є учасником бойових дій, отже в силу вимог абз. 3 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", Пенсійний орган повинен був розглянути звернення позивача у першочерговому порядку.

З наявного в матеріалах справи листа Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 05 грудня 2018 року № ВЕБ-05001-Ф-С-18-025722, вбачається, що відповідь позивачу була надана Маріупольським об'єднаним Управлінням Пенсійного фонду України Донецької області 17 липня 2018 року та направлена на адресу яку було зазначено у заяві, проте доказів надіслання останнім на адресу позивача зазначеної відповіді від 17 липня 2018 року до суду надано не було та відповідач у своєму відзиві на адміністративний позов зазначений факт надіслання відповіді позивачу не підтвердив.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку що відповідач порушив вимоги Закону України "Про звернення громадян" та не надав у встановлені цим законом строки інформацію на звернення позивача від 11 липня 2018 року.

Отже, враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій Маріупольського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області в ненаданні позивачу в установлені законом строки інформації щодо помісячного розрахунку розміру заборгованості по пенсійним виплатам підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Маріупольського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області в не проведенні розрахунку і виплати позивачу компенсації з 10 лютого 2017 року по 15 червня 2018 року відповідно до ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та зобов'язання Маріупольського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області провести розрахунок та виплату позивачу компенсації з 10 лютого 2017 року по 15 червня 2018 року відповідно до ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії;соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Приписами статті 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», встановлено, що компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку визначено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Відповідно до п. 3 Порядку, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема і пенсії.

Отже, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати проводяться у разі затримки на один і більше календарних місяців доходів, які вже були нараховані.

Як вже зазначалось рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь від 21 березня 2018 року по справі № 265/2536/17 було визнано протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області щодо незастосування при розрахунку та призначення пенсії за віком ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, за 2014- 2016 роки. Зобов'язано Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, за 2014 - 2016 роки, починаючи з 10 лютого 2017 року по 30 вересня 2017 року.

Отже, оскільки пенсія у визначеному розмірі позивачу не була виплачена у встановлені терміни, пенсійний орган при її виплаті повинен був нарахувати компенсацію втрати частини доходів за період з 10 лютого 2017 року по день виплати пенсії.

Таким чином, суд вважає, що пенсійним органом протиправно не нараховано та не виплачено позивачу компенсацію у зв'язку з втратою частини доходів.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області помісячної недоплати пенсії з 10 лютого 2017 року по 15 червня 2018 року із урахуванням виплачених сум в розмірі 8187,14 грн., суд зазначає наступне.

Позивачем до матеріалів справи було надано власний розрахунок від 19 грудня 2018 року про заборгованість(недоплати пенсії) по пенсійним виплатам з 10 лютого 2017 року по 15 червня 2018 року на підставі листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 05 грудня 2018 року.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У справі "East/West Alliance Limited проти України" (№ 19336/04) суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов'язання за цим положенням. Межі обов'язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96).

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб'єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення (постанова Вищого адміністративного суду України від 16.06.2015 у справі № К/800/6863/15, від 29.11.2016 № К/800/17306/16, № К/800/17393/16 від 29.09.2016, № К/800/13317/15 та від 17.12.2015 № К/800/32134/15).

В той же час, повноваження суб'єктів владних повноважень не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов'язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов'язати до цього в судовому порядку (постанова Вищого адміністративного суду України від 17.12.2015 у справі №К/31204/15).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1058- ІV).

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення/перерахунку пенсії.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить до висновку, що вказані вище повноваження відповідача є дискреційними, а відтак у задоволенні позовної вимоги в цій частині слід відмовити.

Суд також зазначає, що в силу вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та з урахуванням дискреційних повноважень Маріупольського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області на прийняття рішення про призначення/перерахунок пенсії, позивач не наділений повноваженнями щодо перерахунки/розрахунку сум недоотриманої пенсії, а тому суд не приймає такий розрахунок позивача від 19 грудня 2018 року, як належний доказ.

Крім того, суд зазначає, що питання щодо недоплати позивачу пенсії з 10 лютого 2017 року по 15 червня 2018 року із урахуванням виплачених сум в розмірі 8187,14 грн., випливає з правомірності та правильності розрахунку суми недоотриманої пенсії Маріупольським об'єднаним Управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, що не є предметом спору у даній адміністративній справі.

Також, суд зауважує, що згідно положень ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд вважає, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та змінити спосіб захисту порушеного права шляхом зобов'язання відповідача надати позивачу відповідь встановленого зразка на звернення від 11 липня 2018 року та надати позивачу інформацію про розрахунок розміру заборгованості з пенсійних виплат з 10 лютого 2017 року по 15 червня 2018 року.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи із змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з наявного в матеріалах справи посвідчення учасника бойових дій серії АБ № 559430, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій та звільнений від сплати судового збору, таким чином відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати зі сторін не стягуються.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративним позов за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Маріупольського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області (87538, Донецька область, вул. Зелінського, 27-а) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Маріупольського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо ненадання ОСОБА_1 в установлені законом строки інформації про розрахунок розміру заборгованості з пенсійних виплат з 10 лютого 2017 року по 15 червня 2018 року.

Зобов'язати Маріупольське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області надати відповідь встановленого зразка ОСОБА_1 на заяву від 11 липня 2018 року та надати ОСОБА_1 інформацію про розрахунок розміру заборгованості з пенсійних виплат з 10 лютого 2017 року по 15 червня 2018 року.

Визнати протиправною бездіяльність Маріупольського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не здійснення розрахунку та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів за період з 10 лютого 2017 року по 15 червня 2018 року.

Зобов'язати Маріупольське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області провести розрахунок та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строку їх виплати за період з 10 лютого 2017 року по 15 червня 2018 року.

У задоволені решти вимог - відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 05 квітня 2019 року. Повний текст рішення складений та підписаний 12 квітня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Абдукадирова К.Е.