Справа № 191/621/19
Суддя: Кухар Д. О.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 191/621/19
Провадження № 2-а/191/5/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого: судді Кухар Д.О.

за участю секретаря: Яніної О.В.

розглянувши згідно вимоги передбачених ч. 4 ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора ВБДР УПП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до інспектора ВБДР УПП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 січня 2019 року інспектором ВБДР УПП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР№891145 у відношенні позивача ОСОБА_1, згідно якої на нього, за порушення вимог п.21.1 Правил дорожнього руху України, було накладено штраф у розмірі 170 грн.

У постанові міститься посилання на те, що 25 січня 2019 року о 09.01 год в м.Дніпрі по пр.Б.Хмельницького, буд.105 водій ОСОБА_1, керуючи вказаним транспортним засобом, що використовується для надання послуг з перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, перевозив пасажирів більше ніж зазначено у реєстраційних документах, чим порушив п.21.1 Правил дорожнього руху України.

Вищезазначена постанова позивачем була отримана 25.01.2019 року з якою він не погоджується, оскільки вважає, що вона винесена з порушенням чинного законодавства в результаті чого підлягає скасуванню на підставі доводів, які зазначені нижче.

25.01.2019 року о 09.01 год., виконуючи обовязки з перевезення пасажирів по міському автобусному маршруті регулярних перевезень, який працює у звичайному режимі №34 (вул.Курчатова вул.ОСОБА_3), позивач керував транспортним засобом Mersedes-Benz 312, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та в м.Дніпрі по пр.Б.Хмельницького, буд.105 був зупинений відповідачем, оглянувши вищезазначений транспортний засіб, невиявив ніяких порушень, дозволив продовжити маршрут. Після цього, завершивши круг по маршруту, на кінцевій зупинці маршруту №34 (вул.Гладкова, буд.45) на нього чекав відповідач та почав складати у відношенні позивача постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР №891145, згідно якої на нього, за порушення вимог п.21.1 Правил дорожнього руху України, було накладено штраф у розмірі 170 грн.

Ознайомившись з оскаржуваною постановою було встановлено, що відповідачем дана постанова винесена у порушення чинного законодавства України.

Так, у порушення вимог ст.283 КУпАП відповідачем в оскаржуваній постанові не зазначено прізвище, імя та по батькові, посадової особи, яка винесла оскаржувану постанову, а лише містить прізвище та ініціали посадової особи, яка винесла оскаржувану постанову.

Також, при складанні оскаржуваної постанови, позивач надавав інспектору поліції пояснення, що допустиму кількість перевезення пасажирів не перевищував, пасажири, які знаходилися біля виходу, то вони готувалися до виходу з транспортного заходу на зупинці. Також, відповідач не встановив анкетні дані пасажирів, не відібрав у них пояснення.

Таким чином, пояснення позивача, які були віднесені відповідачу залишені без уваги.

Крім того, у порушення чинного законодавства України відповідачем не були надані будь-які докази, які б підтверджували факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-2 КУпАП, окрім оскаржуваної постанови.

Оскаржувана постанова від 25.01.2019 року про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч.1 ст.121-2 КУпАП не відповідає вимогам ст.283, 284 КУпАП, оскільки в ній не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення ним адміністративного правопорушення. Більш того, в оскаржуваній постанові, відсутні докази, які могли би бути здійснені за допомогою технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які би підтверджували факт перевищення кількості пасажирів в результаті чого відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів його вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, а саме: п.21.1.ПДР, тобто перевезення пасажирів більше ніж дозволено технічною характеристикою транспортного засобу.

Відповідно до ч.1 ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до п.2 розділу 3 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачена, зокрема, ч.1 ст.121-2 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, позивач вважає, що відповідач повинен був винести оскаржувану постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення, а саме: м.Дніпро, пр.Б.Хмельницького, буд.105, але з невідомих йому причин, відповідачем було складено дану постанову через деякий час на кінцевій зупинці маршруту №34-м.Дніпро, вул.Гладкова, буд.45.

Таким чином, відповідач діяв у порушення повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а постанова винесена без дотримання всіх вимог, встановлених КУпАП та Інструкцією.

Крім того, відповідачем при зупиненні транспортного засобу 29 вересня 2018 року не було проінформовано позивача про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у ст.35 ЗУ «Про національну поліцію», чим було порушено вимоги зазначеної статті та вимоги ст.57 Конституції України.

Таким чином, позивач вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР №891145 від 25 січня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-2 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Просить постанову винесену інспектором ВБДР УПП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 АР№891145 від 25 січня 2019 року про притягнення його, ОСОБА_1, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-2 КУпАП скасувати., провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

До початку проведення судового засідання позивач ОСОБА_1 надав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його присутності.

Відповідач у судове засідання не зявився з невідомої суду причини, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Однак, до початку судового засідання надав письмово відзив на позовну заяву, згідно якого просить дану справу розглянути у його відсутність та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не відповідають дійсності та спростовуються іншими матеріалами. Всупереч ст.161 КАС України позивачем не додано жодних доказів, які б спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.121-2 КУпАП.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, прийшов до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що інспектором ВБДР УПП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР№891145 від 25.01.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-2 КУпАП України та накладено штраф в розмірі 170 гривень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно п. 2 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі №1395 від 07.11.2015 року, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виносяться на місці вчинення адміністративного правопорушення. Поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені у статті 222 КУпАП.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 283 КУпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст. 278 КУпАП України орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч.1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення. За нормою ч. 2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Позивач, у позові зазначив, що він не порушував ПДР, оскільки допустиму кількість перевезення пасажирів не перевищував.

Перевіривши законність і обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-2 КУпАП, суд приходить до висновку, що відповідачем, як субєктом владних повноважень, у суді жодним чином не доведено правомірності свого рішення, не надано суду достатньо доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.121-2 КУпАП, а позивач вказує на протиправність притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-2 КУпАП, а тому право останнього є порушеним, у звязку з чим воно підлягає захисту судом шляхом задоволення вказаного позову.

Єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху. Однак, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та є обґрунтованими, але позов підлягає задоволенню.

На підставі ст. 139 КАС України у звязку із задоволенням адміністративного позову та скасуванням постанови про накладення адміністративного стягнення, а також враховуючи Постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23 січня 2015 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» щодо відсутності підстав для сплати судового збору у справах зазначеної категорії, суд приходить до висновку що судові витрати у справі відносяться на рахунок держави і стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 241- 244, 246, 250 КАС України, ст.ст., 121-2, 258, 278, 279, 280, 293 КУпАП, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 25.01.2019 року серії АР № 891145 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

На підставі ст. 293 КУпАП України провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-2 КУпАП - закрити за відсутністю адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_4