Справа № 240/353/19
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2019-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2019 року м. Житомир справа № 240/353/19

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмови, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у підвищенні йому пенсії на 5 %;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області встановити йому основний розмір пенсії в розмірі 55 % відповідних сум грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, він є пенсіонером органів внутрішніх справ, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Позивач вважає, що відповідачем при призначенні йому пенсії було невірно встановлено розмір його пенсії, оскільки він був звільнений із органів внутрішніх справ через хворобу на підставі пункту «б» статті 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а вислуга років на день звільнення становила 20 років 06 місяців 03 днів, тому відповідно до приписів пункту "а" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», розмір пенсії його мав становити 55% відповідних сум грошового забезпечення, що не було враховано пенсійним фондом. Натомість, ОСОБА_1 зазначив, що йому нарахована та виплачується пенсія у розмірі 50 % відповідної суми грошового забезпечення.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач 11.07.2018 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про перерахунок пенсії з врахуванням 55 %, а не 50 % сум грошового забезпечення у зв'язку із звільненням його з органів внутрішніх справ за станом здоров'я. Однак, відповідачем було відмовлено у проведенні перерахунку пенсії, посилаючись на те, що позивача звільнено зі служби у запас через хворобу, натомість пенсія за вислугу років в розмірі 55 % грошового забезпечення призначається колишнім працівникам міліції за умови звільнення цих осіб у відставку за станом здоров`я, іншого чинним законодавством не передбачено.

ОСОБА_1 вважає відмову відповідача щодо призначення йому пенсії в розмірі 55 % протиправною, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою від 28 січня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

15 лютого 2019 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. Така позиція аргументована тим, що відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення. Водночас, згідно витягу з наказу УДСО при УМВС в Житомирській області від 31.08.2012 №93 ОСОБА_1 звільнений у запас за 64 "б" через хворобу, маючи на день звільнення календарної вислуги років 20 років 06 місяців 03 дні. Зважаючи на вищевикладене, відповідач вважає, що вимоги про встановлення основного розміру пенсії 55% суперечить чинному законодавства (а.с.21-22).

Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про хворобу № 312/25 від 27.08.2012 військово-лікарською комісія УМВС України в Житомирській області за розпорядженням ВК3 УДСО при УМВС в Житомирській області було здійснено медичний огляд капітана міліції ОСОБА_1, за результатами якого встановлено, що захворювання позивача так, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а самого ОСОБА_1 було визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час на підставі статей 41-б, 10-в, 38-В, 55-В графи 1 Розкладу хвороб і фізичних вад, затверджених наказом МВС України № 85 від 06.02.2001 (а.с.13). В подальшому, на підставі поданого позивачем рапорту та свідоцтва про хворобу від № 312/25 від 27.08.2012 ОСОБА_1 був звільнений зі служби за пунктом 64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом, що підтверджується наявним у матеріалах справи витягом з наказу по особовому складу від 31.08.2012 №93 о/с (а.с.12). Вислуга років ОСОБА_1 станом на дату звільнення становила 20 років 06 місяці 03 дні (а.с.112).

Починаючи з 01.09.2012 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було призначено ОСОБА_1 пенсію за вислугу років в порядку та на умовах передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Основний розмір призначеної ОСОБА_1 пенсії становив 50 % від відповідних сум грошового забезпечення.

11 липня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою, в якій просив збільшити розмір його пенсійного забезпечення на 5 % та встановити йому основний розмір пенсії 55 % від відповідних сум грошового забезпечення відповідно до п. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб", як такому, що був звільнений з органів внутрішніх справ за станом здоров'я (а.с.14).

Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 31 липня 2018 року № К-3506 відмовило позивачу проведенні перерахунку пенсії з розрахунку основного розміру пенсії 55 % відповідних сум грошового забезпечення. В якості підстави для відмови у листі вказано, що відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пенсія за вислугу років особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та мають вислугу 20 років і більше, призначається в розмірах: за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення; за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення. Натомість, згідно витягу з наказу УДСО при УМВС в Житомирській області від 31.08.2012 №93 ОСОБА_1 звільнений у запас за 64 "б" через хворобу, маючи на день звільнення календарної вислуги років 20 років 06 місяців 03 дні. Зважаючи на вищевикладене відповідач вказав, що пенсія позивачу обчислена відповідно до вимог чинного законодавства в розмірі 50% грошового забезпечення, іншого чинним законодавством не передбачено (а.с.15). Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначає Закон України від 09.04.1992 №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262).

Згідно із п. "а" ч.1 ст.12 Закону № 2262 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше.

Відповідно до п. "а" ч.1 ст.13 Закону № 2262 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ у запас за п.64 пп. "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 (а.с.12) та призначено йому пенсію за вислугу років.

Стосовно доводів позивача, що при призначенні йому пенсії відповідачем не було враховано те, що він був звільнений з органів внутрішніх справ за станом здоров'я, а тому пенсії йому мала призначатися в розмірі 55 % грошового забезпечення, а не 50 %, суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону України від 22.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов'язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров'я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 (далі Положення №114) визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

Згідно із п. 62 Положення №114 звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Пунктом 7 Положення №114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу залежно від присвоєних їм спеціальних звань перебувають на службі в органах внутрішніх справ до такого віку, зокрема: особи середнього і старшого начальницького складу, за винятком полковників міліції та полковників внутрішньої служби - до 45 років. Тобто для позивача, який на момент звільнення зі служби мав військове звання капітан міліції, тобто належить до осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, граничний вік перебування на військовій службі встановлено до 45 років.

Відповідно до п. 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії; в) через обмежений стан здоров'я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв'язку з відсутністю відповідних вакантних посад.

Звільнення зі служби у відставку осіб рядового і начальницького складу врегульоване п. 65 Положення №114, відповідно до якого особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку): а) за віком - при досягненні граничного віку, встановленого пунктом 7 цього Положення та Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що у випадку коли особу за рішенням військово-лікарської комісії визнано непридатною до військової служби в мирний час та обмежено придатною у військовий час, така особа звільняється з військової служби в запас через хворобу за п. 64 Положення № 114. Натомість, коли за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби, особу визнано непридатною до військової служби, така особа звільняється з військової служби у відставку через хворобу за п. 65 Положення № 114.

Згідно свідоцтва про хворобу № 312/25 від 27.08.2012 військово-лікарською комісія УМВС України в Житомирській області ОСОБА_1 було визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час на підставі статей 41-б, 10-в, 38-В, 55-В графи 1 Розкладу хвороб і фізичних вад, затверджених наказом МВС України № 85 від 06.02.2001 (а.с.13).

Крім того, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, з 31.08.2012 ОСОБА_1 був звільнений зі служби в запас Збройних Сил України через хворобу за п.п. "б" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", а не у відставку через хворобу за п.п. "б" п.65 вказаного Положення.

Натомість, п. "а" ч.1 ст.13 Закону № 2262 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що пенсії за вислугу років в розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення призначаються особам, які мають вислугу 20 років і більше та звільнені у відставку за віком або за станом здоров'я.

Разом з тим, як вже було зазначено судом, ОСОБА_1 був звільнений зі служби в запас Збройних Сил України через хворобу за п.п. "б" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ".

Враховуючи наведене, у відповідача не було підстав призначати позивачу пенсію у розмірі 55 % грошового забезпечення, оскільки він звільнений зі служби в запас, а тому з врахуванням вислуги років позивача (20 роки 06 місяці 03 днів), останній має право на пенсію в розмірі 50 % відповідних сум грошового забезпечення.

За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що пенсію за вислугу років в розмірі 50 % відповідних сум грошового забезпечення (50% - за 20 років вислуги) призначено позивачу у відповідності до вимог чинного законодавства.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії, виходячи з основного розміру пенсії 55 % відповідних сум грошового забезпечення Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області діяло відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірності своїх дій та рішень у спірних правовідносинах. Натомість обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З огляду на викладене, у Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на момент звернення позивача із заявою про перерахунок його пенсії виходячи з основного розміру 55 % відповідних сум грошового забезпечення не було правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Суд зазначає, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 6-9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, м.Житомир, 10003; ) про визнання відмови протиправною, зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович