Справа № 460/347/19
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2019 року м. Рівне №460/347/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Трохимчук А.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі відповідач), про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 № Ф-123773-52. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що має статус адвоката, який зупинив право на зайняття адвокатською діяльністю. Так, 12.02.2016, відповідно до поданої ним заяви від 21.12.2015, право на зайняття адвокатською діяльністю було зупинено рішенням Ради адвокатів Рівненської області № 30/2. Відповідно до акта прийому-передачі від 16.01.2016, у зв'язку з зупиненням права на зайняття адвокатською діяльністю він передав, а Рада адвокатів Рівненської області прийняла на зберігання оригінал посвідчення адвоката та оригінал свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Оскільки його адвокатська діяльність зупинена, то він не є само зайнятою особою та відповідно не отримує прибуток від адвокатської діяльності. Окрім того, у вказаний період позивач працював у Рокитнівській районній раді Рівненської області на посаді начальника відділу юридичного забезпечення та кадрової роботи виконавчого апарату ради і за нього щомісячно нараховувався та сплачувався єдиний соціальний внесок. Вказані обставини підтверджуються довідками Рокитнівської районної ради. З 27.08.2018 по 24.05.2019 позивач тимчасово увільнений від виконання посадових обовязків у Рокитнівській районній раді на період спеціальної підготовки в Національній школі суддів України згідно розпорядження голови Рокитнівської районної ради від 20.08.2018 №02/03-46К, та зарахований слухачем для проходження спеціальної підготовки згідно наказу Національної школи суддів України № 31-сп від 20.08.2018. Національна школа суддів України виплачує позивачу щомісячно стипендію, з якої також перераховує до бюджету всі передбачені законом податки та збори, що підтверджується відомостями з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 10.02.2019. Крім того, звертає увагу на те, що посада начальника відділу юридичного забезпечення та кадрової роботи виконавчого апарату Рокитнівської районної ради, яку обіймає позивач, відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування в Україні» відноситься до шостої категорії посад в органах місцевого самоврядування, що в свою чергу відповідно до пп. в) п. 1 ч. 1 ст. 3 та п. 1 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції», забороняє позивачу займатися іншою оплачуваною або підприємницькою діяльністю. Дані обмеження діють незалежно від наявності вищевказаного тимчасового увільнення від виконання посадових обовязків позивача. Отже, позивач не міг і не мав права займатися адвокатською діяльністю та отримувати доходи від неї у спірний період з 01.01.2017 по 31.10.2018, будучи посадовою особою місцевого самоврядування так і адвокатом, у якого зупинено право на зайняття адвокатською діяльністю. Таким чином, відповідачем протиправно винесено вимогу про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Відповідач подав відзив на позовну заяву в якому заперечив проти позовних вимог позивача. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Вказує про те, що Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку. Вказаним законом зазначено, що платниками ЄСВ є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зокрема, юридичну практику, в тому числі, адвокатську. Отже, позивач є платником ЄСВ та зобовязаний його сплачувати в силу закону. Крім того, відповідно до пункту 1 розділу V Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 24.11.2014 № 1162, у разі прийняття особою, яка проводить незалежну професійну діяльність, рішення припинення такої діяльності, платник єдиного внеску зобовязаний у десятиденний строк з дня прийняття відповідного рішення подати до контролюючого органу заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою № 7-ЄСВ згідно з додатком 5 до цього Порядку та копію розпорядчого документа про припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи. Оскільки позивач у спірному періоді знаходився на обліку як платник ПДВ, то за спірний період він повинен його сплатити. Враховуючи викладене, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач подав відповідь на відзив в якому на спростування аргументів відповідача, викладених у відзиві на позов, наводить доводи, тотожні змісту позову (а. с. 59-69).

Відповідач заперечень на відповідь на відзив не подав.

Ухвалою суду від 19.02.2019 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та у відповіді на відзив.

Представник відповідача підтримав позицію. викладену у відзив на позовну заяву.

Заслухавши учасників справи, з'ясувавши обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд враховує наступне.

Судом встановлено, що рішенням Ради адвокатів Рівненської області від 12.02.2016 № 30/2 зупинено адвокатську діяльність ОСОБА_1.

Наведене підтверджується також витягом з Єдиного реєстру адвокатів України від 01.02.2017 (а. с. 13-14).

16.01.2016 актом-прийому передачі позивач, у зв'язку з зупиненням права на зайняття адвокатською діяльністю, передав, а Рада адвокатів Рівненської області прийняла на зберігання оригінали посвідчення адвоката № 931, видане КДКА Рівненської області 01.06.2012 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія № 931, виданого КДКА Рівненської області, рішення № 29 від 28.05.2012 (а. с. 15).

Довідками № 03/23-29, № 02/23-30 від 11.02.2018, виданих Рокитнівською районною радою підтверджується, що позивач працює у Рокитнівській районний раді на посаді начальника відділу юридичного забезпечення та кадрової роботи і за період з 01.01.2017 по 27.08.2018 останньою, як податковим агентом сплачувався за позивача ЄСВ (а. с. 16-17).

Розпорядженням голови Рокинівської районної ради № 02/03-46 К від 20.08.2018 позивача направлено до Національної школи суддів України для проходження спеціальної підготовки кандидатів на посаду судді (а. с. 19).

20.08.2018 наказом Національної школи суддів України № 31-сп, позивача зараховано слухачем НШСУ з 27.08.2018 року (а. с. 20).

19.11.2018 відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-123773-52 на суму 15819,54грн (а. с. 10).

Вирішуючи даний спір та надаючи оцінку встановленим обставинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464).

Відповідно до п. 2, 6 ст. 1 Закону № 2464, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

При цьому, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

За змістом п. 5 ч.1 ст.4 Закону № 2464, платниками єдиного внеску є: особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абз. 2 ч.1 ст.5 Закону № 2464-VI).

Разом з тим, у відповідності до п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI передбачено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобовязаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абз.2 п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI).

За приписами ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 2464, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною 8 статті 9 Закону № 2464 передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Отже, особи, які провадять адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ до платників єдиного внеску.

Поряд з цим, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076).

Пунктом 1, 2 частини 1 статті 1 Закону №5076 визначено, що адвокат - адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

При цьому, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.( ст. 13 Закону №5076-VI).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону №5076, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі: подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п. 1 ч. 3 ст. 31 Закону № 5076).

Положеннями ст. 32 Закону №5076 визначені підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

За правилами ч. 5, 6 ст. 31 Закону № 5076, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю, адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у звязку з призначенням особи на посаду до органу державної влади зїздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст.17 Закону № 5076, Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв'язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.

Тобто, законодавець розрізняє зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Наведене дає підстави для висновку про те, що поняття «зупинення» та «припинення» адвокатської діяльності мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними, з огляду на різний процедурний характер та особливості застосування, тому дія положень Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 № 1162, які регулюють особливості саме припинення незалежної професійної діяльності з відповідними зобов'язаннями, не може бути розповсюджено на спірні відносини щодо зупинення адвокатської діяльності.

Суд повторює, що згідно із витягом з Єдиного реєстру адвокатів України, право позивача на заняття адвокатською діяльністю, згідно поданої заяви від 21.12.2015, було зупинено.

Отже, з 21.12.2015, у зв'язку із зупиненням права на зайняття адвокатською діяльністю, позивач не здійснював адвокатської діяльності та не отримував дохід від такої діяльності, оскільки не мав усіх визначених законом підстав для її здійснення, що свідчить про відсутність обов'язку сплати єдиного внеску у нього як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.

Правові висновки аналогічного характеру викладені в постанові Верховного Суду від 05.11.2018 у справі №820/1538/17.

Окрім того, суд звертає увагу також і на те, що у спірному періоді позивач працював у Рокитнівській районній раді на посаді начальника відділу юридичного забезпечення та кадрової роботи, тобто був посадовою особою органу місцевого самоврядування, а потім став слухачем Національної школи суддів, і за позивача сплачувався ЄСВ відповідними податковими агентами (Рокитнівською районною радою, що підтверджується відповідними довідками та НШСУ).

Наведене в чергове доводить, що позивач не міг і не мав права займатися адвокатською діяльністю та отримувати доходи від неї у спірний період з 01.01.2017 по 31.10.2018 будучи як посадовою особою місцевого самоврядування, так і адвокатом, у якого зупинено право на зайняття адвокатською діяльністю.

Також, у спірних правовідносинах необхідно врахувати рішення Європейського суду з прав людини у справах «Сєрков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), якими було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку. Із практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків.

В сукупності викладених обставин, суд дійшов висновку про визнання протиправною та скасування спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2018 № Ф-123773-52 на суму 15819,54 грн.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 управління ДФС у Рівненській області, як суб'єкт владних повноважень, не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то поданий позов належить до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області, судові витрати на суму 768,40 грн., сплачені згідно з квитанції від 11.02.2019 № 0.0..1, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року № Ф-123733-52 в повному обсязі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір в сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім грн 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 (34240, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1);

2) відповідач - ОСОБА_3 управління ДФС у Рівненській області (33023, м. Рівне, вул. Відінська, 12, ).

Повний текст рішення складений 18 квітня 2019 року.

Суддя Комшелюк Т.О.