Справа № 807/439/18
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/1753/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року, прийняте суддею Іванчулинець Д.В. у місті Ужгороді у справі за позовом ОСОБА_1 до Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (надалі - Виноградівське ОУПФУ, відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови зарахувати в загальний страховий стаж період роботи та щодо відмови нарахувати та виплатити безпідставно зменшений розмір пенсії; зобов'язання включити до страхового стажу період роботи на Виноградівській меблевій фабриці в розмірі 2 років 10 місяців та 19 днів і призначити належну за Законом України «Про пенсійне забезпечення» пенсію; зобов'язання включити до страхового стажу період з 05 квітня 2013 року по 19 травня 2013 року, як період з дня встановлення інвалідності до досягнення позивачем пенсійного віку в розмірі 1 місяць 15 днів і призначити належну за Законом України «Про пенсійне забезпечення» пенсію; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити безпідставно зменшений розмір пенсії до 85% в період з 01.04.2015 по 30.11.2015 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що як і з Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, так і ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

У трудовій книжці позивача наявні записи про період роботи позивача на різних посадах у Виноградівській меблевій фабриці з 03.03.1988 року по 19.04.2001 року, з яких не було зараховано період роботи з 01.01.1995 року по 19.04.2001 року, загалом - 2 роки, 10 місяців, 19 днів.

Отже, додаткове підтвердження необхідно тоді, коли відсутні записи у трудовій книжці, однак подібного з матеріалів справи не вбачається. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.03.2018 року у справі №754/14898/15-а.

Відтак, безпідставно не враховано період з 01.01.1995 року по 19.04.2001 року.

Щодо зменшення пенсійних виплат з 01.04.2015 року по 30.11.2015 року до 85%, то внаслідок внесених змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (№213-VIII від 02.03.2015 року), подібне не стосується осіб, які перебувають на посадах у МВС України, а позивач був прийнятий на роботу в УДСО при УМВС в Закарпатській області, де працював до 30.11.2015 року. Відповідно, останнє належало до структури МВСУ, тому зменшення безпідставне.

Щодо не зарахування періоду з 05.04.2013 року по 19.05.2013 року до страхового стажу, то слід виходити з того, що 13.03.2013 року позивачу присвоєно ІІІ групу інвалідності , а 25.12.2014 року останньому виповнилося 60 років.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв'язку із втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Тому висновки відповідача суперечать абз.2 ч.1 ст. 24 вказаного Закону.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Виноградівське ОУПФУ подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі з приводу не зарахування до трудового стажу покликається на те, що спеціалістами Управління проведені зустрічні перевірки стажу роботи ОСОБА_1 та встановлено, що з 01.01.1995 року по 19.04.2001 року останньому не нараховувалася заробітна плата, а відтак ним не проводилася трудова діяльність. Отже, первинні документи не підтвердили стаж за вказаний період.

Щодо зменшення пенсійних виплат до 85%, то в Управління були відсутні підтвердження, що Управління ДСО, в якому працював позивач, належить до структури органів МВСУ.

По не зарахуванню періоду в стаж роботи, то при переведенні особи з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, період з дня встановлення інвалідності до досягнення нею пенсійного віку переглядається з урахуванням набутого відпрацьованого страхового стажу.

Тому, абз.2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовується лише для обчислення розміру пенсії по інвалідності і по втраті годувальника, а не за віком.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Відповідно по п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 12.03.2013 року перебував на обліку у відповідача як отримувач пенсії по інвалідності, а з 19.10.2015 року отримає пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

21 лютого 2018 року адвокат позивача ознайомився з матеріалами пенсійної справи останнього.

22 лютого 2018 року позивач звернувся із письмовою скаргою до УПФ у Виноградівському районі щодо зарахування періоду його роботи до сукупного пенсійного (страхового) стажу для визначення належного пенсійного забезпечення та щодо нарахування безпідставно утриманої пенсії в період з 01.04.2015 року по 30.11.2015 року.

Виноградівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області повідомило листом від 07 березня 2018 року № 15/Ч-99-01, що позивачу призначено пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» без жодних порушень, оскільки стаж розраховано вірно та відсутні підстави для повернення безпідставно утриманої пенсії, оскільки його посада не відноситься до органів МВС.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

За приписами статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Розмір страхового стажу (стажу роботи) є одним із основних чинників для визначення розміру пенсійних виплат.

У відповідності до ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Не заперечуючи проти права органів, що призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, слід зазначити, що таке право не повинно нівелювати обов'язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за N 22-1 (далі - Порядок №22-1).

Зазначений висновок апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.03.2018 року у справі №127/9055/17.

Із матеріалів справи вбачається, що у трудовій книжці позивача наявні записи про періоди роботи на різних посадах у Виноградівській меблевій фабриці з 03.03.1988 по 19.04.2001 року, з яких не було зараховано періоди роботи з 01.01.1995 по 19.04.2001 року, загалом 2 роки 10 місяців 19 днів.

Будь-які уточнюючі довідки та інші докази необхідні в тому випадку, коли певний стаж роботи не відображений в трудовій книзі, або така книга відсутня взагалі (втрачена чи пошкоджена), тому покликання апелянта на те, що оскільки за результатами проведення зустрічної перевірки стажу роботи ОСОБА_1 з 01.01.1995 року по 19.04.2001 року останньому не нараховувалася заробітна плата, а відтак ним не проводилася трудова діяльність є, на думку апеляційного суду, необґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що трудова книжка позивача є основним та достатнім документом, що підтверджує період його роботи з 01.01.1995 по 19.04.2001 року, відтак підстав для не врахування зазначеного періоду до стажу роботи позивача немає.

З приводу позовних вимог щодо зменшення пенсійних виплат ОСОБА_1 в період з 01.04.2015 року по 30.11.2015 року до 85%, апеляційний суд зазначає таке.

Згідно із записами трудової книжки, 07 квітня 2015 року позивач був прийнятий на роботу на посаду охоронця групи оборони кредитно фінансових установ міжрайонного відділу УДСО при УМВС України в Закарпатській області де працював до 30 листопада 2015 року.

В період з 01.04.2015 року по 30.11.2015 року позивачу було зменшено пенсійні виплати до 85% на підставі положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто на час дії «особливого періоду».

Згідно п. 3 Розділу ІІІ вищевказаного закону, обмеження не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які перебувають на посадах у Міністерстві внутрішніх справ України.

Відповідно до положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1993 р. № 615, Державна служба охорони при Міністерстві внутрішніх справ створена для здійснення заходів щодо охорони нерухомих об'єктів та іншого майна, в тому числі вантажів, тимчасового зберігання валютних цінностей, забезпечення особистої безпеки громадян, а також технічного захисту інформації на договірних засадах в порядку, встановленому законодавством.

Державна служба охорони при Міністерстві внутрішніх справ України існує в рамках державного управління, здійснюваного Міністерством внутрішніх справ України, та є важливою ланкою системи управління органами внутрішніх справ, що взаємодіє з іншими її ланками на основі демократичних та спеціальних принципів.

Державна служба охорони підпорядкована Міністру внутрішніх справ єдиною централізованою системою, очолюваною Департаментом державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ, яка складається з управлінь, відділів Державної служби охорони при головних управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, м. Києві та Київській області, управліннях МВС в областях та м. Севастополі та підпорядкованих їм підрозділів охорони: міських, районних, міжрайонних відділів, відділень, підрозділів воєнізованої охорони та охоронних підрозділів (цивільна охорона), стройових підрозділів міліції охорони, спеціальних підрозділів «Титан», інкасації та груп затримання, пунктів централізованого спостереження, у тому числі на окремих об'єктах, а також установ та навчальних закладів професійної підготовки працівників охорони.

Департамент здійснює пряме керівництво Державною службою охорони, безпосереднє керівництво підпорядкованими йому управліннями, відділами та підрозділами охорони та діє на підставі положення, яке затверджується Міністром внутрішніх справ за поданням керівника Департаменту. Департамент очолює керівник, який за посадою є начальником Державної служби охорони, призначається на посаду та звільняється з посади Міністром внутрішніх справ України.

Управління, відділи здійснюють безпосереднє керівництво підпорядкованими їм підрозділами охорони та діють відповідно до положень про них, що затверджується Департаментом.

Створення та ліквідація управлінь, відділів здійснюється Міністерством внутрішніх справ України, а навчальних закладів та підрозділів охорони, а також внесення змін до штатів управлінь, відділів - Департаментом відповідно до положення про нього.

Враховуючи те, що Управління Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України в Закарпатській області належало до структури Міністерства внутрішніх справ України, то апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що пенсійним органом протиправно в період з 01.04.2015 року по 30.11.2015 року зменшено пенсійні виплати до 85%.

З приводу позовних вимог щодо не зарахування періоду з 05.04.2013 по 19.05.2013 року до страхового стажу позивача, апеляційний суд зазначає наступне.

13.03.2013 року позивачу було присвоєно ІІІ групу інвалідності, а 25.12.2014 року останньому виповнилось 60 років.

Відповідачем період з 05.04.2013 по 19.05.2013 року до страхового стажу зарахований не був, що загалом становить 1 місяць та 15 днів, оскільки останній вважає, що 04.04.2013 року позивач був звільнений з посади диспетчера ТОВ «АВЕ Виноградово», а виплати допомоги по безробіттю розпочав отримувати 20.05.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв'язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач вдається до довільного тлумачення пенсійного законодавства та протиправно не зарахував період з 05.04.2013 по 19.05.2013 року до страхового стажу згідно приписів абз. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також апеляційний суд наголошує, що з урахуванням завдань та принципів адміністративного судочинства, обов'язку доказування, принципу правової визначеності слід трактувати будь-які «сумніви» не інакше, як неспроможність суб'єкта владних повноважень переконливо довести обґрунтованість та правомірність власних рішень у спірних правовідносинах, що є невиконанням ним його процесуального обов'язку.

Нездатність державного органу довести обґрунтованість та законність власних рішень є підставою судового захисту порушених прав позивача. Будь-який інший висновок, фактично, зводить нанівець всю систему завдань адміністративного судочинства.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області залишити без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року у справі № 807/439/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Судове рішення виготовлено 17.04.2019 року.