Справа № 417/7232/19
Суддя: Рукас О. В.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 417/7232/19
Провадження № 2-а/417/5/19
РІШЕННЯ

Іменем україни

"17" квітня 2019 р. с.Марківка Луганської області

Суддя Марківського районного суду Луганської області Рукас О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Луганській області, капрала патрульної поліції взводу №2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Луганській області Лизогуба В.В. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

25.01.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Луганській області, капрала патрульної поліції взводу №2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Луганській області Лизогуба В.В. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, яку 05.02.2019 року уточнив.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Постановою капралу патрульної поліції взводу № 2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Луганській області серії АР № 421652 від 18.01.2019, його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 (двісті п'ятдесят п'ять) гривень, за зупинку, під час керування автомобілем марки ВАЗ 21101 д.н. НОМЕР_1, ближче ніж 10 м. від пішохідного переходу по вул. Центральна, неподалік від буд. 36 Б, м. Сєвєродонецьк.

У його діях, які кваліфікуються за ч.1ст.122 КУпАП відсутній склад правопорушення, адже відсутня суб'єктивна сторона вищевказаного складу адміністративного правопорушення. Винних дій він не вчиняв, оскільки це була вимушена зупинка.

Вважає винесену постанову незаконною з наступних підстав.

18.01.2019 року він рухався по вул. Центральна, м. Сєвєродонецьк, в напрямку вул. Б.Ліщини. Проїхавши Центральний ринок, у зв'язку з тим, що він не є місцевим жителем та погано знає місто Сєвєродонецьк, він включив світловий знак повороту та хотів повернути вправо на вул. Єгорова. Почавши здійснення маневру, він побачив знак «В'їзд заборонено», який згідно Правил дорожнього руху забороняє в'їзд усіх транспортних засобів.

У зв'язку з тим, що він побачив вказаний знак після початку повороту, а з метою недопущення грубого умисного порушення правил дорожнього руху був вимушений зупиниться на декілька секунд, щоб не допустити дорожньо-транспортної пригоди з іншими учасниками руху та щоб спланувати подальший маршрут руху. Його зупинка не тривала більше 10 секунд та він не вимикав двигун та включив аварійну сигналізацію.

В цей час до автомобілю підійшов піший патруль патрульної поліції взводу № 2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Луганській області, попрохали його документи та повідомили, що він допустив порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв'язку з тим, що зупинився в межах 10 м. від пішохідного переходу. Він пояснив причину зупинки, проте працівники патрульної поліції ніяк на не відреагували та не взяли його пояснення до уваги, а натомість склали постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного, просить суд скасувати постанову серії АР №421652 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі від 18.01.2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. і закрити провадження у справі в зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення та стягнути з Управління патрульної поліції в Луганській області 5000 грн. у якості відшкодування витрат на правову допомогу.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 05.02.2019 року відкрито спрощене провадження у справі та запропоновано відповідачу, надати відзив на позовну заяву та докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача у 10-ти денний строк з дня вручення (отримання) копії ухвали суду про відкриття провадження у справі, також відповідачу роз'яснено право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначену ухвалу суду, відповідачі отримали 15.02.2019 року, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням (а.с.21,22).

Відповідач Управління патрульної поліції в Луганській області, будучи повідомленим належним чином про відкриття провадження у справі, заперечень або відзиву на позов не дав.

Відповідач капрал патрульної поліції взводу №2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Луганській області Лизогуб В.В. 21.02.2019 року надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає, прохає долучити в якості доказу відео матеріали правопорушення на DVD-R диску від 18.01.2019 року (а.с.23).

Згідно з частиною п'ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Позивач просив розглядати справу без його участі в порядку спрощеного провадження, позовну заяву підтримав в повному обсязі (а.с.12-13).

Від відповідача Управління патрульної поліції в Луганській області клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи в судовому засіданні за участю представника відповідача не надходило.

Відповідач капрал патрульної поліції взводу №2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Луганській області Лизогуб В.В. у своєму клопотанні прохав суд слухання даної адміністративної справи провести без його участі, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи в судовому засіданні з його участю не надходило (а.с.23).

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом було встановлено, що капралом патрульної поліції взводу №2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Луганській області Лизогубом В.В. 18.01.2019 року було винесено постанову серії АР №421652 про накладення адміністративного стягнення на водія ОСОБА_1 за правопорушення, що передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, а саме за зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу, в розмірі 255 гривень (а.с.7).

Відповідно до ч. 3 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається із клопотання капрала патрульної поліції взводу №2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Луганській області Лизогуб В.В., останній прохає суд долучити у якості доказів по справі диск DVD-R з відеофіксацією правопорушення від 18.01.2019 року (а.с 23,24). Однак, в порушення ст. 283 КУпАП оскаржувана постанова не містить відомостей щодо відеофіксації, технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався). На підставі викладеного, у суду є сумніви щодо належності та допустимості вказаного доказу.

Також оскаржувана постанова не містить жодних посилань на будь-які інші фактичні дані, на підставі яких капрал патрульної поліції взводу №2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Луганській області Лизогуб В.В. дійшов висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача. Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В оскаржуваній постанові серії АР №421652 від 18.01.2019 року відсутні посилання на докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, суд зауважує, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем не доведено, оскільки не надано суду жодного належного та достовірного доказу який би підтверджував обставини, проти яких заперечує позивач.

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, суд вбачає, що відповідачем не було надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів порушення позивачем Правил дорожнього руху, а саме вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 337/3389/16-а(2-а/337/154/2016), адміністративне провадження № К/9901/29775/18, вбачаться, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб'єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об'єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб'єктом владних повноважень (в даному випадку - капрала патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об'єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

За таких обставин колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.

Згідно із ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів того, що прийняте ним рішення є правомірним, оскільки на думку суду, відповідач прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за відсутності належних доказів, з порушенням вимог Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 421652 від 18.01.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 гривень 00 копійок, такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, а саме - скасувати оскаржувану постанову серії АР №421652 від 18.01.2019 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, винесену капралом патрульної поліції взводу №2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Луганській області Лизогубом В.В., та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Щодо стягнення судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно з ч.ч. 1-4 ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом

вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином на підтвердження здійснення правової допомоги суду має бути надано докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд зазначає, що в підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17.

У доданій до позову заяві про стягнення судових витрат позивач просить суд стягнути на його користь витрати на правову адвоката у сумі 5000,00 грн..

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позову було надано копію Договору про надання правової допомоги від 20.01.2019, укладений між Варченком В.Г. - адвокатом та позивачем - клієнтом (а.с.14), копія Додатку до Договору про надання правової допомоги від 20.01.2019 року (а.с.15), копія Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Варченка В.Г.№254 (а.с.16), копія Ордеру про надання правової допомоги позивачу серії ЛГ № б/н від 20.01.2019 року (а.с.16) та довідка про витрати на правову допомогу від 26.02.2019 року (а.с.32).

Витрати позивача мають бути підтверджені видатковим касовим ордером з підписом або у випадку безготівкового розрахунку - платіжним дорученням, які позивачем суду не подані, тому у суду відсутні підстави включати до судових витрат у справі витрати на послуги адвоката, тому що вони не підтверджені належними фінансовими документами.

Враховуючи наведене суд зазначає, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу адвоката Варченка В.Г.

Щодо складання позовної заяви суд зазначає, що факт підготовки її матеріалів адвокатом, вважати доведеним не вбачається можливим, оскільки доказів прийняття таких послуг позивачем від адвоката суду не надано, не надано доказів включення цієї послуги до остаточного розрахунку, позовну заяву підписано позивачем, а не адвокатом.

Беручи до уваги вказане, судові витрати, пов'язані з розглядом справи - витрати на професійну правничу допомогу, не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України суд враховує, що позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 2,5, 8, 9, 77, 90, 139, 241-243, 246, 286 КАС України, ст. ст. 247, 251, 283, 287, 288 КУпАП, суд, -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Луганській області, капрала патрульної поліції взводу №2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Луганській області Лизогуба В.В. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову серії АР №421652 від 18.01.2019 року про накладення на ОСОБА_1 капралом патрульної поліції взводу №2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Луганській області Лизогубом В.В. адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

Із урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України (в редакції, яка набула чинності з 15.12.2017 року) рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів, відповідно до ч. 4 ст.286 КАС України, з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Марківський районний суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Рукас