Справа № 620/456/19
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2019 року Чернігів Справа № 620/456/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області
провизнання протиправним та скасування рішення,
У С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - також позивач, ФОП ОСОБА_1.) звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - також відповідач, ГУ ДФС у Чернігівській області), у якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС України у Чернігівській області від 03.12.2018 № 543/25-01-53-06 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в грудні 2018 року вона отримала повідомлення ГУ ДФС у Чернігівській області № 2772 від 04.12.2018 про виклик до ГУ ДФС у Чернігівській області з питання складання протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 3, 4 ст. 165-1 Кодексу України про адміністративна правопорушення (несвоєчасна сплата єдиного внеску 14.12.2018). Від працівників ГУ ДФС у Чернігівській області позивач дізналась, що кошти сплачені 19.12.2016 у сумі 800,19 грн, 20.12.2018 надійшли на рахунок ГУ ДФС у Чернігівській області, проте в автоматичному режимі платіжне доручення було рознесено на картку іншого платника податку, а саме Чернігівської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта». З цього приводу позивач звернулась до Чернігівської дирекції Українського підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» і отримала довідку про те, що ФОП ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, дійсно 19.12.2016 в 35 відділенні зв'язку була перерахована сума 800,19 грн на Чернігівську ОДПІ р/р 2526 МФО 853592 призначення платежу - єдиний соціальний внесок за найманих працівників, що не заперечив і відповідач.

Отож, позивач вважає, що нею вчасно, у строк, передбачений частиною 8 статті 9 Закону №2464-УІ здійснено оплату сум єдиного соціального внеску у грудні 2016 року, проте в автоматичному режимі платіжне доручення помилково було рознесено до ІКП КБКД 71010000 Чернігівської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта».

Тому, на думку позивача, з її боку відсутнє порушення щодо перерахування до бюджету єдиного соціального внеску у встановлений законодавством строк, а відтак і відсутні підстави для нарахування штрафу та пені, і як наслідок, спірне Рішення підлягає скасуванню.

Представником відповідача в межах встановленого судом строку подано відзив на позов, у якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість, та зазначає, що виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства та з урахуванням матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 належним чином не виконувались норми ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме єдиний внесок за період з 21.12.2016 до 14.11.2018, фактично сплачено з порушенням законодавчо встановленого строку. Таким чином, ГУ ДФС у Чернігівській області при прийнятті рішення від 03.12.2018 № 543/25-01-53-06 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, за яким вирішено застосувати до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 2315,62 грн за період з 21.12.2016 до 14.11.2018 та нарахувати пеню в розмірі 260,38 грн діяв у межах та у відповідності до вимог податкового законодавства України та положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Окремо відповідач зазначив, що зазначена справа не є складною, тому вимога позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн є неспівмірною із заявленими позовними вимогами.

Ухвалою суду від 14.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 зареєстрована з 14.12.2001 зареєстрована в якості фізичної особи - підприємця та 21.12.2001 взята на податковий облік до ДПІ у м. Чернігові, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с. 9-10).

Судом встановлено, що в грудні 2018 року ФОП ОСОБА_1 отримала запрошення від ГУ ДФС у Чернігівської області від 04.12.2018 з питання складання протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 3, 4 ст. 165-1 Кодексу України про адміністративна правопорушення (несвоєчасна сплата єдиного внеску), що підтверджується копією відповідного повідомлення (а.с. 12).

ФОП ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, дійсно 19.12.2016 в 35 відділенні зв'язку була перерахована сума 800,19 грн на Чернігівську ОДПІ р/р 2526 МФО 853592 призначення платежу - єдиний соціальний внесок за найманих працівників, що підтверджується копією фіскального чеку (а.с. 11), копією довідки (а.с. 13), копією відповіді на запит представника позивача (а.с. 18).

Водночас, згідно з відповіддю відповідача на адвокатський запит представника позивача, кошти сплачені 19.12.2016 у сумі 800,19 грн, 20.12.2018 надійшли на рахунок ГУ ДФС у Чернігівській області, проте в автоматичному режимі платіжне доручення було рознесено на картку іншого платника податку, а саме Чернігівської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта». З метою усунення непорозумінь та усунення викривлення даних в ІКП по єдиному внеску 03.12.2018 рознесено суму 800,19 грн до ІКП єдиного внеску КБКД 71010000 ФОП ОСОБА_1 (а.с. 18).

ГУ ДФС у Чернігівській області прийнято рішення від 03.12.2018 № 543/25-01-53-06 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, за яким вирішено застосувати до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 2315,62 грн та нарахувати пеню в розмірі 260,38 грн.

Вважаючи вказане рішення протиправним позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Надаючи нормативну оцінку відносинам, що склались між сторонами суд зазначає таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до частини 5 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» сплата єдиного внеску здійснюється на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується у іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Частина 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлює, що єдиний внесок сплачується за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті першому частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Статтею 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини 11 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом (частина одинадцята).

Нарахування штрафу і пені за несплату або несвоєчасну сплату страхувальниками страхових внесків передбачено статтею 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Як установлено судом, позивачем 19.12.2016 було сплачено суму єдиного соціального внеску в розмірі 800,19 грн, про що свідчить копія фіскального чеку фіскального чеку, копія довідки, копія відповіді на запит представника позивача. Натомість, грошові кошти було рознесено на картку іншого платника податку, а саме Чернігівської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта». З метою усунення непорозумінь та усунення викривлення даних в ІКП по єдиному внеску 03.12.2018 рознесено суму 800,19 грн до ІКП єдиного внеску КБКД 71010000 ФОП ОСОБА_1 Даний факт відповідачем не заперечується.

Положеннями статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» визначено, що переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Згідно з пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. При цьому банк має забезпечити фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Отже, виконання платником податкового обов'язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання та його сплати, пов'язане саме з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань, а ініціювання переказу вважається остаточно завершеним і за подальший переказ сум податкового зобов'язання відповідальність несе банк.

Відповідно до пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Таким чином, враховуючи, що визначальним у змісті даної норми є те, з чиєї вини відбулося невнесення чи неповне внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду, суд дійшов висновку, що у разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника податку, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне перерахування або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 826/11432/17, у справі 805/3665/16-а від 14.11.2018, у справі 760/6097/16-а від 24.10.2018.

Викладене свідчить про відсутність з боку позивача порушення щодо перерахування до бюджету єдиного соціального внеску у встановлений законодавством строк, а відтак і відсутність підстав для нарахування штрафу та пені та, як наслідок, скасування спірних рішень і пені.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що ФОП ОСОБА_1 допущено порушення законодавства щодо несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску, навпаки, позивачем доведено відсутність своєї вини у несвоєчасному зарахуванні коштів на правильний рахунок, що, як наслідок, стало підставою винесення оскаржуваного рішення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем не доведено правомірність рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке.

Позивачем разом з позовною заявою направлено документальне підтвердження витрат на правову допомогу.

У відповідності до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. .

Відповідно до частин першої-п'ятої статті 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката Радченка Олександра Олексійовича позивачем долучено до матеріалів справи договір про надання правничої допомоги від 28.01.2019 (а.с. 28029), ордер на надання правової допомоги від 29.01.2019 (а.с. 32), акт здачі-прийняття наданих послуг від 12.02.2019, який включав надання консультацій по справі з вивченням документів замовника - 1000 грн, складання позовної заяви - 3000 грн, участь у судовому засіданні - 1000 грн (а.с. 30), квитанція до прибуткового касового ордеру № 28 від 28.01.2019 на суму 5000,00 грн (а.с. 31).

Таким чином, суд дійшов висновку, що на користь ФОП ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, зважаючи на те, що судового засідання у даній справі проведено не було (розгляд справи в спрощеному позовному провадженні, без повідомлення (виклику) сторін), підлягають відшкодуванню документально підтверджені судові витрати в розмірі 5921 грн (4000 грн витрати на правову допомогу та 1921 грн судового збору, сплаченого відповідно до квитанції від 12.02.2019).

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області № 543/25-01-53-06 від 03.12.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, за яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 2315,62 грн та нараховано пеню в розмірі 260,38 грн - визнати протиправним та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати в сумі 5921 (п'ять тисяч дев'ятсот двадцять одна) грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач: Головне управління ДФС у Чернігівській області, вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000, .

Дата складення повного рішення суду - 15.04.2019.

Суддя Ю. О. Скалозуб