Справа № 675/65/19
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 675/65/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Трасковський С.Л. Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

16 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 лютого 2019 року (проголошено в м. Ізяслав) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Ізяславська виправна колонія (№31)" про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до Державної установи "Ізяславська виправна колонія (№31)" про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 лютого 2019 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції не врахував перебування позивача у місцях позбавлення волі, а від так обмежену можливість своєчасної реалізації своїх прав.

Представником відповідача надано суду апеляційної інстанції відзив на скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з правилами ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини 1 ст. 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Так, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, оскільки позивачем, у встановлений судом строк, не вказано інших підстав для поновлення строку на звернення до суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такі висновки правомірними, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ст. 251 ЦК України). Основний акцент робиться на юридичному факті, тобто дії чи події, які набувають юридичного значення зі спливом строку.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Строк звернення до суду є матеріально-правовим, а не процесуальним. Правова природа цього строку є аналогічною до строку позовної давності у цивільних правовідносинах.

В силу вимог ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом» означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Також, згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Як вбачається із матеріалів справи, 10 січня 2019 року позивач звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з вищевказаним адміністративним позовом.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15 січня 2019 року позовну заяву залишено без руху, у зв'язку з її невідповідністю вимогам, встановленим статтями 160, 161 КАС України.

Крім цього, судом першої інстанції причини пропуску строку звернення до суду визнано не поважними.

Для усунення недоліків позивачу необхідно було протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху вказати інші підстави для поновлення строку на звернення до суду.

Проте, як свідчать матеріали справи, недоліки, зазначені в ухвалі суду першої інстанції від 15 січня 2019 року, позивачем у визначений строк усунені не були, інші причини поновлення строку на звернення до суду не наведені.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 лютого 2019 року матеріали позовної заяви повернуто позивачу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наведені позивачем обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, не можуть бути прийняті судом як такі, що підтверджують поважність причин пропуску строку звернення до суду, оскільки, починаючи з 12 грудня 2015 року у ОСОБА_1 виникло право на звернення до суду за захистом своїх прав.

Позивачем не доведено обставин, які об'єктивно унеможливлювали реалізацію прав щодо своєчасного звернення до суду та виконання процесуальних обов'язків в рамках поданої позовної заяви. Позивач мав усвідомлювати те, що судом будуть прийматися певні процесуальні рішення, у т.ч. щодо можливого залишення позову без руху.

Колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для поновлення строку звернення до суду є поважність причин його пропуску. Поважними причинами можуть бути обставини, що виникли об'єктивно, незалежно від волі особи, яка його пропустила. Між тим, наведені апелянтом у скарзі обставини не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Апелянтом не наведено причин, які унеможливлювали чи, незалежно від її волі, заважали позивачу своєчасно звернутись за судовим захистом.

Більш того, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України, учасники справи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» рішення від 26.04.2007, справа «Трух проти України» рішення від 14.10.2003).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Згідно п. 46 рішення Європейського суду з прав людини "Устименко проти України",право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, колегія суддів, дійшла висновку, про те, що, оскільки, позовна заява ОСОБА_1 подана до суду з пропуском встановленого процесуальним законом строку звернення до суду, причини пропуску строку звернення до суду, наведені позивачем, колегія суддів не знайшла підстав вважати їх поважними, а тому, обґрунтовано судом позовну заяву повернуто позивачу.

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачу у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 07 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Боровицький О. А. Сушко О.О.