Справа № 1.380.2019.000642
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.000642
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі-відповідач, ГУ НП у Львівській області), в якому просить:

- визнати дії ГУ НП у Львівській області при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за вислугу років протиправними;

- зобов'язати ГУ НП у Львівській області прийняти рішення та призначити позивачу пенсію за вислугу років.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням з 30.11.2017, стаж служби в поліції при звільненні встановлено 22 роки 10 місяців 11 днів. За період проходження служби обіймав різні посади, у тому числі з 04.08.2006 по 30.06.2009 - дільничного інспектора, з 30.06.2009 по 27.06.2012 - старшого дільничного інспектора. Служба за вказані періоди на цих посадах зараховується до вислуги років на пільгових умовах, тому у нього наявний достатній стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років. У зв'язку з чим 07.12.2018 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», однак ГУ НП у Львівській області у призначені такої пенсії відмовлено з підстав недостатньої кількості календарних років вислуги на день звільнення. Вважає такі дії відповідача протиправними, що зумовило звернення до суду з даним позовом.

Відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, зміст якого полягає в наступному. Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, звільненим у пунктах «б»-«д» статті 1-2 Закону незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 01.10.2017 по 30.09.2018 і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше. Вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні становить 22 років 10 місяців 11 днів. Оскільки календарна вислуга років позивача на день звільнення становить 22 років 10 місяців 11 днів, відсутні законні підстави для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ. Додатково зазначив, що пільгова вислуга років впливає на розмір призначеної пенсії, тоді як право на призначення такої пенсії залежить від календарної вислуги років. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою від 11.02.2018 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі, відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву з посилання на докази, яким такий обґрунтовується.

Представником відповідача через канцелярію суду 20.03.2019 (вх.№9234) подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою від 20.03.2019 у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Представником відповідача через канцелярію суду 08.04.2019 (вх.№11898) подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 09.04.2019 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 09.04.2019.

09.04.2019 суд перейшов до письмового провадження.

Суд, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 на підставі наказу ГУ НП у Львівській області від 28.11.2017 №944 о/с звільнений зі служби в поліції з 30.11.2017 за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-ІІІ (за власним бажанням).

Стаж роботи у поліції при звільненні зі служби становив: 22 роки 10 місяців 11 днів.

Позивач в грудні 2018 року звернувся до ГУ НП у Львівській області з заявою про призначення пенсії.

Листом від 20.12.2018 № Оп-601/31/01-2018 відповідач надав відповідь позивачу про відсутність у нього права на призначення пенсії на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, у зв'язку з відсутністю передбаченої статтею 12 цього ж Закону вислуги років.

Вважаючи дії ГУ НП у Львівській області при розгляді заяви про призначення пенсії за вислугу років протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ) регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, зокрема ГУ НП.

Законом №2262-ХІІ визначено, що держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ (в редакції від 08.07.2011), пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що право на призначення пенсії за вислугу років виникає за сукупності двох умов: 1) звільнення особи з військової служби у період з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року; 2) наявність календарної вислуги у 23 роки та 6 місяців і більше.

Судом встановлено, що при необхідній вислузі у 23 календарних роки та 6 місяців і більше, у позивача на момент звільнення наявна календарна вислуга у 22 роки 10 місяців 11 днів.

Вказане свідчить про відсутність у позивача на час звернення до відповідача передбаченої Законом №2262-ХІІ календарної вислуги років.

При цьому, статтею 17 Закону №2262-ХІІ визначено вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.

Суд звертає увагу на те, вказана стаття не містить жодного відсилання до іншої норми, а також не містить посилання на те, що підзаконними актами можуть бути встановлені види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.

Крім того, в Законі №2262-ХІІ не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності вислуги, обчисленої на пільгових умовах.

Суд наголошує, що Законом №2262-ХІІ чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 23 календарних роки та 6 місяців і більше та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 справа №295/6301/17 та від 19.09.2018 справа №725/1959/17.

Доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин норм постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 №393, якою, на думку позивача, має зараховуватися пільговий стаж для призначення пенсії за вислугу років є помилковим, оскільки згідно до частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Окрім того, суд зазначає, що за загальним правилом дії норм права у часі, до спірних відносин підлягають пріоритетному застосуванню саме норми Закону №2262-ХІІ, оскільки частина перша статті 12 цього Закону, яка визначає умови призначення пенсій за вислугу років позивачу, була прийнята 08.07.2011, тобто пізніше постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 №393.

Отже, оскільки положення пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 суперечать положенням статті 12 Закону №2262-ХІІ, тому застосуванню підлягає саме Закон як правовий акт, який має вищу юридичну силу та як нормативно правовий-акт, що прийнятий пізніше.

Вказане зумовлює висновок суду про те, що право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи з тривалості вислуги років саме у календарному обчисленні.

За встановлених судом фактичних обставин суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на призначення пенсії за вислугою

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» регулює Порядок, затверджений постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за №135/13402 (далі-Порядок).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Згідно з пунктом 12 вказаного Порядку уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Таким чином, відповідно до вказаного Порядку, на уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів у разі подання заяв про призначення пенсії особою, яка станом на час звернення з заявою набула право на пенсію.

За встановлених судом фактичних обставин суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ, а тому у відповідача відсутній обов'язок щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Тому дії відповідача при розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років є правомірним.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання ГУ НП у Львівській області прийняти рішення та призначити пенсію за вислугу років, суд зазначає, що статтею 49 Закону №2262-ХІІ визначено, що рішення щодо призначення або відмови в призначенні певного виду пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ приймають органи Пенсійного фонду України.

Тобто відповідач не наділений повноваженнями по прийняттю рішень ані щодо призначення, ані щодо відмови в призначенні певного виду пенсії, а здійснює лише функції щодо підготовки документів та надіслання їх до пенсійного органу.

Тому звернення до суду з вказаною позовною вимогою до ГУ НП у Львівській області свідчить про неправильно обраний позивачем спосіб захисту.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що ГУ НП у Львівській області вказані вимоги щодо обов'язку довести правомірність своїх дій виконало.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, суд вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цілому є необґрунтованими, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до положень статті 139 КАС України не підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.П. Хома