Справа № 351/1141/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2696/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі: секретаря судових засідань Герман О.В.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року про залишення без розгляду позовної заяви, прийнятої під головуванням судді Чуприни О.В. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 05.06.2018 звернулася в Снятинський районний суд Івано-Франківської області з адміністративним позовом до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Івано-Франківській області про скасування постанови стосовно накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 22.03.2018 за №1/1009/т.5/2018.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.11.2018 прийнято до провадження та призначено до розгляду адміністративну справу за вказаним позовом.

15 січня 2019 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом розглянуто клопотання Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Івано-Франківській області про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду.

Погоджуючись з заявленим клопотанням суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 із позовом про скасування постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 22.03.2018 за №1/1009/т.5/2018, яка отримана нею 27.03.2018, звернулася в Снятинський районний суд Івано-Франківської області лише 05.06.2018, що свідчить про пропущення позивачем п'ятнадцятиденного строку для оскарження такої постанови. ОСОБА_2 подала на наведене рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що лише 17.05.2018 (після вступу в законну силу) нею отримано рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11.04.2018 у справі №351/237/18, згідно якого за ОСОБА_2 визнано право власності на нежитлову будівлю АДРЕСА_1.

Мотивами до такого звернення є те, що тільки після набрання чинності рішенням Снятинського районного суду у справі №351/237/18, позивач отримала можливість визначитися із своїм правовим статусом у спірних правовідносинах і визначитися із правовим обґрунтуванням позовних вимог, а саме щодо наведеного майна правовий статус визначено саме як фізичної особи, а не суб'єкта фізичної особи-підприємця.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, а сама його відсутність згідно положень ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторона відповідача належно повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явилась, що у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що посадовою особою Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Івано-Франківській області 22.03.2018 винесено постанову за №1/1009/т.5/2018, згідно з якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого пунктом 2 частини 2 статті 2 Закону України "Про відповідальність за порушення у сфері містобудівної діяльності" та накладено штраф в сумі 63432 гривень.

Вказана постанова про накладення штрафу надіслана позивачу 22.03.2018 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.90), та отримана останньою 27.03.2018, про що свідчить наявна в матеріалах справи квитанція про оплату послуг поштового зв'язку №55 від 22.03.2018, а також особистий підпис ОСОБА_2 на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення за №764.

Позивач не погоджуючись з наведеною постановою Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Івано-Франківській області звернулася 05.06.2018 р. до Снятинського районного суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом про скасування постанови стосовно накладення штрафу на ОСОБА_2 за вчинення правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 22.03.2018 за №1/1009/т.5/2018.

Колегія суддів погоджуючись з мотивами та висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 пропущено без поважних причин п'ятнадцятиденний строк звернення до суду з даним позовом, який не підлягає поновленню, враховує наступне. Згідно вимог частин 1, 3 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже строки звернення до адміністративного суду встановлені не тільки Кодексом адміністративного судочинства України, але й іншими законами.

Спеціальним законом, який встановлює відповідальність юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (суб'єктів містобудування) за правопорушення у сфері містобудівної діяльності є Закон України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" від 14.10.1994 за №208/94-ВР (надалі по тексту також - Закон №208/94-ВР).

Положеннями пункту 2 частини 2 статті 2 Закону №208/94-ВР визначено, що суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за виконання будівельних робіт без повідомлення про початок їх виконання, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні, вчинене щодо об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1), - у розмірі тридцяти шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №208/94-ВР постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності може бути оскаржено до суду протягом 15 днів з дня її винесення з повідомленням про таке оскарження у той самий строк органу, який виніс постанову.

За змістом пункту 28 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1995 за №244 (надалі по тексту також - Порядок №244) постанову про накладення штрафу та постанову про закриття справи відповідно до статті 5 Закону може бути оскаржено суб'єктом містобудування, щодо якого її винесено, до суду протягом 15 днів з дня її винесення з повідомленням про таке оскарження у той самий строк органу державного архітектурно-будівельного контролю, який виніс відповідну постанову.

Таким чином, беручи до уваги наведені норми, слід відмітити, що законодавцем чітко встановлений термін, протягом якого суб'єкт містобудування може оскаржити до суду постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, і такий термін становить 15 днів з дня її винесення.

Згідно пункту 25 Порядку №244 постанова про накладення штрафу складається у трьох примірниках. Перший примірник постанови у триденний строк після її прийняття вручається під розписку керівникові або уповноваженому представникові суб'єкта містобудування чи надсилається йому поштою, про що робиться відмітка у постанові.

ОСОБА_2, при зверненні до Снятинського районного суду Івано-Франківської області, серед іншого, просила поновити строк звернення до суду із позовною заявою про оскарження постанови про накладення штрафу від 22.03.2018 за №1/1009/т5/2018.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення ОСОБА_2 вказала на єдину поважну, як вважає позивач, причину - отримання позивачем лише 17.05.2018 (після вступу в законну силу) рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11.04.2018 у справі №351/237/18, згідно якого за нею визнано право власності на нежитлову будівлю АДРЕСА_1.

Перевіряючи поважність причин пропуску строку звернення з адміністративним позовом, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що при цьому суд зобов'язаний встановити обставини, які стосуються дотримання строку звернення до суду, до яких, зокрема, слід віднести: початок перебігу строку, момент завершення строку, та наявність (відсутність) обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску звернення до суду та "добросовісність" заявника. Під останнім слід розуміти обставини, які свідчать про умисне чи недбале ставлення особою, яка звертається в суд (планує звернутися), до правил обчислення і застосування відповідних строків такого звернення.

Також, згідно із пунктом 46 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13 від 29.01.2016), одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений "особливими і непереборними" обставинами.

У пункті 47 Рішення зазначено, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип resjudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Враховуючи вказане, розгляд судом клопотання ОСОБА_5 про поновлення строку звернення до адміністративного суду з тих підстав і обґрунтування, які позивачем зазначені у позовній заяві, повинно відповідати принципу юридичної визначеності.

Зважаючи на наведені вимоги до вчинення процесуальних дій суд встановив і цього не спростовує позивач, що в поданому адміністративному позові жодним чином не обґрунтовано, яким чином звернення ОСОБА_5 до Снятинського районного суду Івано-Франківської області із позовом про визнання права власності на нежитлову будівлю АДРЕСА_1, а також очікування рішення у справі №351/237/18 (вступу його в законну силу), обмежило чи позбавило можливості ОСОБА_5 на звернення до суду із позовом про оскарження - скасування постанови про накладення штрафу від 22.03.2018 за №1/1009/т.5/2018.

Позивач не спростовує тієї обставини, що 27.03.2018 року на її адресу поштовим зв'язком надійшла оскаржувана постанова і даний позов про скасування постанови про накладення на ОСОБА_5 штрафної санкції в сумі 63432 грн за правопорушення визначеного п. 2 ч. 2 ст. 2 Закону України від 14.10.1994 за №208/94-ВР зареєстровано в Снятинському районному суді Івано-Франківської області 05.06.2018.

Одночасно суд першої інстанції звертає увагу на вимоги ч.3 ст.123 КАС України про те, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

На виконання наведених процесуальних вимог, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_2 строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою з підстав, визначених у такій та одночасно за запропоновано в десятиденний термін з дня вручення (отримання) вказаної ухвали подати в суд заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із вимогами щодо скасування постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 22.03.2018 за №1/1009/т.5/2018, з інших підстав, ніж ті, які наведені у позовній заяві.

Ухвала суду від 13.12.2018 отримана ОСОБА_2 особисто 21.12.2018, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №766.

При цьому ОСОБА_2 в термін до 02.01.2019 не виконала вимоги ухвали суду від 13.12.2018.

Проте, 14.01.2019 на адресу суду надійшла заява позивача, подана останньою10.01.2019 про те, що строк попущено з поважних причин, оскільки її правовий статус у спірних правовідносинах і статус спірного майна було визначено рішенням Снятинського районного суду від 11.04.2018 у справі №351/237/18, яке вступило в законну силу 12.05.2018, а вручено лише 17.05.2018.

Суд першої інстанції неприймаючи до уваги твердження позивача в тій частині, що правовідносини у даній справі стосуються саме права особистої власності в якості фізичної особи, а не суб'єкта підприємницької діяльності і це впливає на строки звернення до суду з даним позовом, підставно визначився в наступному. Статус ОСОБА_2 як суб'єкта господарювання у спірних відносинах щодо дотримання законодавства у сфері містобудівній діяльності не може бути визнаний рішенням суду у цивільній справі та станом на момент будівництва нежитлової будівлі і прийняття оскаржуваної постанови відповідача була офіційно зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Рішенням суду від 11.04.2018 у цивільній справі №351/237/18 позивача лише визнано власником нежитлової будівлі. В той же час, вказаним судовим рішенням не досліджено і не встановлено обставини, в якому статусі (фізична особа чи суб'єкт господарювання) позивач отримувала відповідні дозволи від органу місцевого самоврядування на добудову нежитлових приміщень; придбавала у територіальної громади земельної ділянки, на якій вчинено таке будівництво; купувала будівельні матеріали та залучала до виконання будівельних робіт підприємства і організації тощо для спорудження об'єкта містобудування без повідомлення про початок виконання будівельних робіт; здійснювала чи не здійснювала господарську діяльність саме на час перевірки відповідачем, за наслідками якої прийнято оскаржувану постанову.

Тому, якщо позивач вважала себе саме фізичною особою, яка вчинила спірне правопорушення, а не суб'єктом господарювання, то в даній справі суд не встановив реальні перешкоди, що заважали ОСОБА_2 звернутися до суду, починаючи з 27.03.2018, навіть за умови розгляду цивільної справи №351/237/18 за іншою позовною заявою ОСОБА_2, предметом розгляду у якій були відмінні обставини.

Рішення суду від 11.04.2018 у цивільній справі №351/237/18 не змінило та не може змінити у спірних відносинах правовий статус добудованої нежитлової будівлі АДРЕСА_1, так як остання споруджена без повідомлення про початок виконання будівельних робіт і це не заперечується ні позивачем, ні коментованим рішенням Снятинського районного суду від 11.04.2018 у справі №351/237/18.

До того ж, залишається не встановленою обставина, на яку саме площу та в якому складі за позивачем визнано право власності на таку нежитлову будівлю, оскільки вказаного не містить ні описова, ні мотивувальна, ні резолютивна частина коментованого рішення суду від 11.04.2018.

Також положення КАС України не встановлюють обмеження права на звернення до суду із формування власних позовних вимог в залежності від обставини набрання законної сили судового рішення у іншій справі, за умови, що позивач достовірно обізнаний про рішення суб'єкта владних повноважень, яким порушеного його права.

Посилання на зміст іншого судового рішення, на переконання суду, є лише додатковою обставиною щодо обґрунтування протиправності, рішення яке оскаржується, втім позовна заява повинна бути подана своєчасно - в строки на звернення до суду.

Позивач в такому випадку не позбавлений права звертатися до суду із заявою про зупинення розгляду справи до вирішення іншої справи, рішення в якій має преюдиційне чи визначальне значення для правильного вирішення спору.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що достатніх та поважних причин пропуску встановленого строку звернення до суду із позовною заявою позивачем не наведено, у зв'язку із чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов підлягає залишенню без розгляду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт порушення норм процесуального права рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року про залишення без розгляду позовної заяви у справі №351/1141/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 15.04.2019.