Справа № 804/14417/15
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 804/14417/15

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В. ,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2015 р. в адміністративній справі №804/14417/15 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області , треті особи - Державна міграційна служба України , Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з вимогами до відповідача щодо визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №133-к від 05.06.2014 року «Про звільнення ОСОБА_1М.».

22 вересня 2015 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив також поновити його на посаді начальника ГУ ДМС України у Дніпропетровській області з 04.06.2014.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 05.06.2014 року №133-к «Про звільнення ОСОБА_1М.».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю (ОСОБА_2Ю.) підтримала доводи апеляційної скарги. Позивач та треті особи у справі, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, що відповідно до ст. 313 КАС України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Справа неодноразово переглядалась судами. Так, Верховний Суд постановою від 07 листопада 2018 року скасував постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року та направив справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому Верховний Суд зазначив, що судом апеляційної інстанції не виконано обовязку щодо повноти встановлення обставин справи та не надано належної правової оцінки доводам апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та винесення Верховним Судом нового рішення у справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявним в матеріалах справи, наказом Державної міграційної служби України від 20.03.2012 року №173-к ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у порядку переведення відповідно до Постанови КМ України №804 від 01.12.1994 року «Про затвердження Положення про порядок стажування у державних органах», як такого, що успішно пройшов стажування на цій посаді.

Наказом Державної міграційної служби України від 04.06.2014 року №357-к ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника ГУ ДМС у Дніпропетровській області за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України з 04.06.2014 року; Головному управлінню ДМС у Дніпропетровській області вказано надіслати до Управління персоналу ДМС України в пятиденний термін копію наказу ГУ ДМС у Дніпропетровській області про оголошення звільнення з посади ОСОБА_1, завірену в установленому порядку. Підстава: заява ОСОБА_1, погодження Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_3, погодження Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

Наказом Головного управлінням ДМС у Дніпропетровській області від 05.06.2014 року №133-к «Про звільнення ОСОБА_1М.» було оголошено наказ ДМС України від 04.06.2014 року №357-к. Згідно наказу від 05.06.2014 року №133-к: ОСОБА_1 вважається таким, що звільнений з посади начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області 04 червня 2014 року за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. Підстава: наказ ДМС України від 04.06.2014 року №357-к.

Відповідно до запису №17 трудової книжки, ОСОБА_1 звільнений відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі Наказу ДМС України від 04.06.2014 року №357-к та Наказу ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 05.06.2014 року №133-к.

Оскільки в день звільнення ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці, на його адресу двічі було направлено лист з повідомленням про його звільнення та запропоновано для отримання остаточного розрахунку та трудової книжки прибути до ГУ ДМС у Дніпропетровській області. Так, 16.06.2014 року ОСОБА_1 був ознайомлений під особистий підпис з наказом від 05.06.2014 року № 133-к про звільнення, йому було видано трудову книжку. Жодних заперечень та зауважень з приводу звільнення ним не висловлювалось

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що протиправність оскаржуваного наказу підтверджена рішенням суду таким, що набрало законної сили, та яким було скасовано наказ ДМС України від 04.06.2015 №357-к «Про звільнення ОСОБА_1М.».

Колегія суддів, виходячи зі змісту встановлених судом обставин та наявних у справі доказів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню та залишенню позовних вимог без розгляду, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.3 ст. 3 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами частин 1 та 3 статті 99 КАС України (в редакції закону №192-VIII від 12.02.2015) визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини першої статті 103 КАС України (в редакції закону №192-VIII від 12.02.2015) перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписами ч.3 ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 ст. 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч.4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Верховний Суд в постанові від 07 листопада 2018 року по цій справі, направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зазначив, що суд апеляційної інстанції при вирішенні справи не досліджував та не переглядав питання правомірності поновлення позивачеві строку звернення до суд з даним адміністративним позовом.

Так, предметом оскарження у даній справі є наказ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 05.06.2014 № 133-к «Про звільнення ОСОБА_1М.».

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, в день звільнення ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці, та 16.06.2014 року був ознайомлений під особистий підпис з наказом від 05.06.2014 року № 133-к про звільнення та отримав трудову книжку.

Доводи позивача стосовно того, що ним і у адміністративному і у судовому порядку оскаржувався наказ ДМС України від 04.06.2014 року № 357-к Про звільнення ОСОБА_1М., і тільки після розгляду справи № 804/9394/14 він звернувся до суду з позовом щодо скасування наказу ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 05.06.2014 року № 133-к колегія суддів розцінює критично.

За загальним правилом, визначеним ст. 122 КАС України, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Колегія суддів зазначає, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При цьому, встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного процесу та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що перебіг строку для звернення до адміністративного суду у даному спорі розпочався ще у 16 квітня 2014 року, натомість, адміністративний позову до суду першої інстанції було подано у версені 2015 року, що свідчить про пропуск установленого КАС України строку для звернення до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду, а тому позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до положень частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Також, пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України установлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Отже, судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, тому воно підлягає скасуванню із залишенням позову без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 319, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2015 р. в адміністративній справі №804/14417/15 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - залишити без розгляду.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п.2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко