Справа № 2040/6580/18
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 р.Справа № 2040/6580/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Лях О.П.,

Суддів: Яковенка М.М. , Бегунца А.О. ,

при секретарі судового засідання Жданюк Г.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 (повний текст складено 26.11.2018, головуючий суддя І інстанції Супрун Ю.О., м.Харків) по справі № 2040/6580/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1Г.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 20-293/0662 від 12.07.2018.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 відмовлено в повному обсязі у задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

Доводи апеляційної скарги мотивовані порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошено на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції.

Позивач підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до наступного.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця.

Згідно відомостей з Довідки Головного управління статистики у Харківській області № 690 від 27.09.2018 видами економічної діяльності позивача є 70.22 консультування з питань комерційної діяльності й керування та 78.10 діяльність агентств працевлаштування (а.с.76).

22 червня 2018 року на підставі наказу від 12.06.2018 № 01.01-07/681 (а.с.58, 59) та направлення на перевірку від 12.06.2018 № 01.01-94/02.03/1401 (а.с.13) посадовою особою Головного управління Держпраці у Харківській області було проведено позапланову перевірку позивача щодо дотримання вимог законодавства про зайнятість населення.

За результатами проведеною перевірки складено акт від 22.06.2018 №20/293/0662 , яким зафіксовано порушення позивачем вимог п.4 ч.4 ст.36 Закону України «Про зайнятість населення», а саме: субєктом господарювання, який надає послуги з посередництва у працевлаштуванні, не подано відомості про чисельність працевлаштованих ним осіб у встановленому порядку не подано звітність за формою № 1-ПА «Інформація про кількість працевлаштованих громадян суб'єктами господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні для подальшого використання ними роботи в Україні в інших роботодавців» за 2016 та 2017 роки.

За результатами розгляду даної справи, відповідачем прийнято постанову від 12.07.2018 №20-293/0662 про накладення штрафу в розмірі 7446,00 грн. за виявлене проведеною позаплановою перевіркою порушення вимог п.4 ч.4 ст.36 Закону України По зайнятість населення (а.с.24-26).

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було доведено правомірність оскаржуваної постанови та правильність і обґрунтованість висновків акту перевірки.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, передбачено, що державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно із п.7 вказаного Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Відповідно до Положення про Головне управління Держпраці в Харківській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 22.06.2017 № 75, Головне управління Держпраці в Харківській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Головне управління Держпраці в Харківській області здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними підрозділами та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Як свідчать матеріали справи, постановою Головного управління Держпраці у Харківській області від 12.07.2018 №20-293/0662 на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 7446,00 грн. за порушення п.4 ч.4 ст.36 Закону України По зайнятість населення, а саме: під час проведення перевірки позивача контролюючим органом виявлено, що згідно свідоцтва платника єдиного податку серії Б №658069 від 30.05.2012 видами господарської діяльності платника податків є: 78.10 «Діяльність агенств працевлаштування», 78.30 «інша діяльність із забезпечення трудовими ресурсами». Проте, за 2016 та 2017 роки ФОП ОСОБА_1 не надавав звіти № 1-ПА «Інформація про кількість працевлаштованих громадян суб'єктами господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні для подальшого використання ними роботи в Україні в інших роботодавців».

Відповідно до п.4 ч.4 ст.36 Закону України «Про зайнятість населення» суб'єкти господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні, та суб'єкти господарювання, які здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні у інших роботодавців, серед іншого, зобовязані подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, відомості про чисельність працевлаштованих ними осіб у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики.

Згідно із ч.1 Порядку подання форми звітності № 1-ПА «Інформація про кількість працевлаштованих громадян субєктами господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні та здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в інших роботодавців», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 07.08.2015 року № 815 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09.10.2015 року за № 1225/27670, (далі Порядок №815) форма звітності № 1-ПА заповнюється субєктами господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні, та субєктами господарювання, які здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в інших роботодавців.

Положеннями ч.3 Порядку №815 передбачено, що звітність подається щороку не пізніше 15 січня після звітного року районним, міським, міськрайонним, районним у містах органам державної служби зайнятості за місцем здійснення діяльності. Якщо останній день строку попадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, днем закінчення строку подачі звіту є перший після нього робочий день.

При цьому вищезазначені нормативні акти не містять виключень в питаннях подання звітності.

Згідно із ч.4 ст.53 Закону України «Про зайнятість населення» у разі неподання або порушення порядку подання суб'єктом господарювання, який надає послуги з посередництва у працевлаштуванні, відповідно до цього Закону відомостей про працевлаштованих ним осіб стягується штраф у двократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на момент виявлення порушення.

Приписами п.1 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, (далі Порядок №509) передбачено, що він визначає механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 КЗпП та частинами 2-7 статті 53 Закону України «Про зайнятість населення».

Згідно із пунктом 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (пункт 3 Порядку № 509).

Пунктом 6 Порядку № 509 передбачено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Відповідно до приписів пункту 7 Порядку № 509 справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Штрафи можуть бути накладені на підставі:

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акту про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

акту документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Колегія суддів звертає увагу, що порушення позивачем п.4 ч.4 ст.36 Закону України «Про зайнятість населення» встановлено актом проведеної перевірки, а позивачем не надано будь-яких доказів на спростування встановленого контролюючим органом порушення .

Щодо доводів позивача про фактичне нездійснення такого виду діяльності, як «78.10. Діяльність агентств працевлаштування» Національної класифікації видів економічної діяльності ДК009:2010 (далі - КВЕД) колегія суддів зазначає наступне.

Зазначений основний вид діяльності «78.10. Діяльність агентств працевлаштування» було вказано особисто позивачем на власний розсуд, відтак позивачем повинні враховуватись і обовязки, передбачені таким кодом, позивачем не надано до суду належних, допустимих, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження доводів щодо нездійснення такого виду діяльності.

Беручи до уваги вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність оскаржуваної постанови, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 по справі № 2040/6580/18 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 по справі № 2040/6580/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2019 року.

.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5