Справа № 640/808/19
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/808/19 Суддя першої інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Бужак Н.П. та Костюк Л.О.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Жесар» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Жесар» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про заборону вчиняти дії,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва 15.01.2019 року надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Жесар» про забезпечення позову до подання позовної заяви, яка отримана суддею Добрянською Я.І. 21.01.2019 року.

В обґрунтування заяви заявник зазначав, що з відомостей, які містяться на сайті Державної архітектурно-будівельної інспекції України стало відомо, що ОСОБА_1 видано сертифікат про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Вважає вищезазначений сертифікат таким, що не відповідає вимогам законодавства та має намір звернутись до суду з метою його оскарження, однак, наразі вважає за доцільне подати заяву про забезпечення позову, оскільки такий сертифікат порушує права ТОВ «Жесар».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2019 року заяву про забезпечення позову повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Жесар» без розгляду.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Жесар» подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2019 року. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було не повно досліджено обставини, що мають значення для справи, не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Так, приймаючи рішення про повернення заяви про забезпечення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що до заяви про забезпечення адміністративного позову на підтвердження повноважень адвоката ОСОБА_2 щодо представництва інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Жесар» додано лише копію ордера, в такій копії зазначено, що ордер видано на підставі договору про надання правової допомоги від 31.07.2017 року, однак такий договір до заяви про забезпечення адміністративного позову не додано.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає вказаний висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 152 КАС України встановлено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити: 1) найменування суду; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності; або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що її подано представником позивача ОСОБА_2 На підтвердження своїх повноважень представником позивача до заяви про забезпечення адміністративного позову додано копію ордеру серії ЧЦ № 26456 від 07.01.2019 року.

Судом першої інстанції було зроблено висновок, щодо наявності підстав для повернення такої заяви, адже до останньої не додано документів, які підтверджують статус представника позивача за ордером серії ЧЦ № 26456 від 07.01.2019 р., як адвоката.

Колегія суддів вважає такий висновок хибним, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини третьої статті 55 КАС України, юридична особа, суб'єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Частиною першою статті 57 цього Кодексу передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

В силу приписів пункту 1 частини першої статті 59 КАС України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 КАС України повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI).

За приписами ст. 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Отже, ордер, який видано відповідно до Закону № 5076-VI, є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером чинна редакція КАС України не вимагає.

Велика Палата Верховного Суду, у постанові від 05 грудня 2018 року справа № П/9901/736/18 звертає увагу, що виходячи зі змісту ч. 1, 3 ст. 26 Закону № 5076-VI, ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об'єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (ст. 4001 Кримінального кодексу України).

Положенням ч. 5 ст. 5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення адміністративного позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Враховуючи наведене та враховуючи висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року справа № П/9901/736/18 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення заяви про забезпечення позову без розгляду, у зв'язку з тим, що до позову не додано договору про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно об'єму наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Жесар» - задовольнити, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2019 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 241, 242, 311, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Жесар» - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2019 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.Є.Пилипенко

Судді Н.П.Бужак

Л.О.Костюк

Повний текст виготовлено 16 квітня 2019 року.