Справа № 200/13308/18-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року справа №200/13308/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року у справі № 200/13308/18-а (головуючий суддя І інстанції - Кониченко О.М., складене у повному обсязі 05 лютого 2019 року у м. Слов'янську Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення № 290 від 30 вересня 2018 року та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2018 року ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про:

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 290 від 30 вересня 2018 року про утримання надміру виплачених пенсій позивачу за період з 01 березня 2016 року по 30 вересня 2018 року у розмірі 102 260,35 грн.;

- зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоотримані суми пенсій внаслідок проведення утримання з них, з часу початку фактичного утримання коштів з пенсії (а.с. 4-10).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №290 від 30 вересня 2018 року про утримання надміру виплачених пенсій ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) за період з 03 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року. В інший частині позову відмовлено (а.с. 180-183).

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що спірне рішення управління про утримання надмірно виплачених коштів з 01 березня 2016 року прийнято незаконно, оскільки позивача переведено на посаду помічника машиніста тепловозу 22 березня 2016 року, тому в зазначеному місяці йому правомірно виплачувалась пенсія.

Зазначив що згідно до ст.7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відтак, умовою для призначення пенсії за вислугу років була необхідність звільнення з роботи, яка давала право на пенсію за вислугу років, при цьому законодавством не заборонено у подальшому (після її призначення) працевлаштовуватись на посаду , що дає право на пенсію за вислугу років.

Вважає, що положення ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на які посилається відповідач, на позивача не розповсюджуються, оскільки пенсію він отримує відповідно до норм іншого Закону (а.с. 196-200).

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, з огляду на наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1, є пенсіонером та знаходиться на пенсійному обліку Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

З 21 квітня 2011 року позивач отримував пенсію за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно записів трудової книжки позивача вбачається наступне:

- з 10 серпня 1995 року прийнято до ДП "Маріупольський морський торгівельний порт" машиністом тепловозу залізничного цеху (запис №24);

- з 21 квітня 2011 року переведено на тому ж підприємстві на посаду чергового стрілочного посту 2 розряду (яка не відносилась до відповідних списків посад, які дають право на пенсію за вислугою років) (запис №26);

- з 19 травня 2011 року переведено на посаду слюсаря ремонту технологічних установок 3 розряду (запис №27);

- з 22 березня 2016 року переведено на посаду помічника машиніста тепловозу у залізничний цех (запис №28) де позивач і продовжує працювати до теперішнього часу (а.с. 14-18).

01 квітня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та надав трудову книжку, де останній запис про роботу був №27, на посаді слюсаря з ремонту технологічних установок.

Під час звернення, 01 квітня 2016 року позивач особисто отримав пам'ятку про те, що пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, що дає право на цей вид пенсії, проте він не повідомив пенсійний фонд про те, що з 22 березня 2016 року його фактично переведено на посаду помічника машиніста тепловозу, що давала йому право отримувати пенсію за вислугою років.

03 травня 2018 року позивач знов звернувся до відповідача з заявою на перерахунок пенсії відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та надав трудову книжку, де вже останній запис про роботу був №28 (на посаді помічника машиніста тепловозу).

З 03 травня 2018 року позивач перейшов з пенсії за вислугою років на пенсію за віком, яку отримує до теперішнього часу відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

30 вересня 2018 року відповідачем - Маріупольським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було прийнято рішення за №290 про утримання надміру виплачених сум пенсій.

Згідно вказаного рішення, вбачається, що відповідачем було встановлена сума переплати пенсії 102 260,35 грн., яка утворилась з 01 березня 2016 року по 30 вересня 2018 року, у зв'язку з тим, що позивач своєчасно не повідомив про працевлаштування на посаду яка дає право на пенсію за вислугу років (а.с. 22-24).

Спірним питанням у даній справі є правомірність дій відповідача щодо утримання з позивача надміру виплачених пенсій за період з 01 березня 2016 року по 30 вересня 2018 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що приймаючи спірне рішення Пенсійний фонд протиправно включив до періоду переплати період часу з 03 травня 2018 рік по 30 вересня 2018 року, в той час як позивач вже отримував пенсію за віком та мав право працювати на будь-якій посаді.

В іншій частині позовних вимог позивачу відмолено за необґрунтованістю.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції частково та зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) вбачається, що одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років. Вони встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (стаття 51 Закону № 1788-ХІІ).

Частиною 2 ст. 7 Закону № 1788-ХІІ визначено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до п. "а" ч.1 ст.55 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар'єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Згідно з п.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, пенсія за вислугу років призначається у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

З аналізу вищевказаних норм права слідує, що важливою умовою для призначення пенсії за вислугу років є звільнення з посад, які дають право на зарахування до спеціального стажу роботи та входять в Перелік затверджений Постановою № 909.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 квітня 2011 року позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

При цьому позивач залишив роботу, яка давала йому право на цю пенсію.

Однак, 22 березня 2016 року, позивач, отримуючи пенсію за вислугу років, за власним бажанням, був переведений на посаду помічника машиніста тепловозу у залізничний цех ДП "Маріупольський морський торгівельний порт" (наказ №399/к від 22 березня 2016 року) де і продовжує працювати до тепер. Зазначена посада, дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Отже, робота позивача на посаді помічника машиніста тепловозу у залізничному цеху є такою, що зараховується до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, відтак у позивача було відсутнє право на одержання пенсійних виплат з пенсії за вислугу років під час роботи на зазначеній посаді.

В матеріалах справи наявна пам'ятка пенсіонеру підписано позивачем особисто 01 квітня 2016 року (а.с. 119) в якій зазначено, що пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, що дає право на цей вид пенсії.

Відтак, позивач був належний чином повідомлений про обов'язок повідомляти пенсійний орган при зміни посади та умов праці, які можуть вплинути на істотні зміни в отриманні пенсійних виплат.

Однак, позивач не повідомив пенсійний фонд про те, що з 22 березня 2016 року його фактично переведено на посаду помічника машиніста тепловозу, що давала йому право отримувати пенсію за вислугою років.

03 травня 2018 року позивач у зв'язку з досягненням пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" перейшов з пенсії за вислугою років на пенсію за віком, яку отримує до теперішнього часу.

Таким чином, працювати на цій посаді і отримувати пенсію за вислугу років одночасно позивач не мав права, дані висновки нівелюють твердження апелянта позивача, що обмеження щодо праці на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років встановлено тільки при призначенні такої пенсії.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що посилання позивача на звуження його прав є незмістовним, оскільки він не був позбавлений можливості вчасно перейти на інший вид пенсії або повідомити управління про зміни в його працевлаштуванні.

Приписами статті 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку.

Процедура стягнення надміру виплачених сум пенсій врегульована Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4, та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за № 374/7695.

Згідно пункту 3 Порядку № 6-4 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що надміру виплачені суми пенсій можуть бути стягнуті на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України у випадку, якщо така переплата виникла внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, відтак, посилання апелянта на те що стягнення з нього надмірно сплаченої пенсії на підставі рішення пенсійного орнау є незмістовним.

Таким чином, відповідач діяв у спосіб передбачений законом, приймаючи рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 30 вересня 2018 року №290.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що приймаючи спірне рішення Пенсійний фонд протиправно включив до періоду переплати період часу з 03 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року, в той час як позивач вже отримував пенсію за віком та мав право працювати на будь-якій посаді та необхідності скасування рішення в цій частині.

Однак, суд першої інстанції помилково не включив в цей період - період часу до переходу його на посаду помічника машиніста тепловозу, тобто з 01 березня 2016 року по 31 березня 2016 року, відтак, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що період з 01 березня 2016 року по 31 березня 2016 року враховується на виконання приписів діючого законодавства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Посилання апелянта на неможливість використання до спірних правовідносин норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є необґрунтованими, оскільки норми цього закону є загальними для всіх пенсіонерів.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року у справі № 200/13308/18-а - змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року у справі № 200/13308/18-а в наступній редакції: «Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №290 від 30 вересня 2018 року про утримання надміру виплачених пенсій ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) за період з 01 березня 2016 року по 31 березня 2016 року та з 03 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року.».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року у справі № 200/13308/18-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 квітня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова