Справа № 2а/0570/5170/11
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2019 року

Київ

справа №2а/0570/5170/11

адміністративні провадження №К/9901/473/18, №К/9901/484/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівський машинобудівний завод «Проммаш» та Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду у складі головуючого судді Шальєвої В.А. від 26.09.2011 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Білак С.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г. від 25.11.2011 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівський машинобудівний завод «Проммаш» до Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівський машинобудівний завод «Проммаш» (далі - позивач/Товариство) звернулось до суду з адміністративним позовом до Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області (правонаступник - Бахмутська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області; далі - відповідач/Інспекція), в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило визнати протиправними дії та скасувати податкові повідомлення-рішення від 18.10.2010 №/0, від 18.10.2010 №/0, від 29.12.2010 №/1, від 29.12.2010 №/1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки висновки податкового органу щодо нереального характеру господарських операцій позивача із його контрагентами є лише припущеннями та спростовуються належним чином оформленими первинними документами.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26.09.2011, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.11.2011, позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 18.10.2010 №/0, від 29.12.2010 №/1 про визначення Товариству з обмеженою відповідальністю «Артемівський машинобудівний завод «Проммаш» податкового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 102366,00 грн., в тому числі за основним платежем - 68244,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 34122,00 грн. В задоволенні позову про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.10.2010 №/0 та від 29.12.2010 №/1 відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позову мотивовано тим, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується реальність господарських правовідносин позивача, які мали місце у періоді, що перевірявся, а відтак він мав право на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених за наслідками здійснення господарських операцій з його контрагентами ТОВ «Укрімідж-Восток», ТОВ «ЮВК-Центр» та ТОВ «Діоніс-2007». В іншій частині позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що оскільки Товариством не заявлено позовні вимоги щодо скасування податкових повідомлень-рішень, якими йому збільшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, то задоволення позову в частині скасування податкових повідомлень-рішень щодо зменшення суми бюджетного відшкодування призведе до подвоєння суми переплати в рахунок майбутніх платежів в обліковій картці.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

У касаційній скарзі позивач зазначає про те, що висновки судів в частині відмови у задоволенні позову є помилковими, оскільки подвоєння суми переплати в рахунок майбутніх платежів в обліковій картці не відбудеться, враховуючи те, що податкове повідомлення-рішення про збільшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість прийняте податковим органом лише на суму 122353,00 грн., а податкове повідомлення-рішення про зменшення суми бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість прийнято податковим органом на суму 170172,00 грн., у зв'язку із чим позивач втрачає різницю між вказаними сумами в розмірі 47819,00 податкового кредиту. Крім того, податковий орган має право самостійно скасувати податкове повідомлення-рішення, яким ним збільшено Товариству суму бюджетного відшкодування на додану вартість, що унеможливить подвоєння суми переплати в рахунок майбутніх платежів в обліковій картці позивача. При цьому податковим органом не було враховано приписи підпункту 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», за змістом яких платник податків може прийняти самостійне рішення про зарахування належної йому повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів.

Касаційна скарга відповідача, у якій він просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтована порушенням судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статі 7 Закону України «Про податок на додану вартість», статей 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки судами не взято до уваги те, що відповідно до довідки від 01.04.2010 №5407/7/10-303 прокуратурою Голосіївського району м.Києва порушено кримінальну справу №51-2712 за фактом створення невстановленими особами СПД ТОВ «Укрімідж-Восток» з метою прикриття незаконної діяльності за частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України, а також не враховано акт Ленінської МДПІ у м.Луганську від 16.09.2010 про неможливість проведення перевірки контрагента ТОВ «Діоніс-2007» з питань підтвердження отриманих від платника податків ТОВ «АМЗ «Проммаш» відомостей за грудень 2008 року; інформацію ДПІ в Голосіївському районі м.Києва від 12.02.2009 №3347/7/23/0910/, відповідно до якої ТОВ «ЮВК-Центр» не знаходиться за юридичною адресою, а згідно із даними відділу податкової міліції Артемівської ОДПІ вказаний контрагент має правовідносини із суб'єктами господарювання, які не виконують свої податкові зобов'язання та ухиляються від сплати податків для здійснення безтоварних операцій з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту.

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06.01.2012 та від 30.05.2012 відкрито касаційні провадження за вказаними касаційними скаргами та витребувано справу з Донецького окружного адміністративного суду.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 24.04.2017 відновлено втрачене провадження у даній справі.

У визначені ухвалою строки заперечення на касаційні скарги не надходили.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційних скарг.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Артемівський машинобудівний завод «Проммаш» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів за червень 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з цього податку, що декларувалось в період з 01.12.2008 по 31.12.2008, з 01.03.2009 по 31.03.2009, з 01.07.2009 по 31.07.2009, з 01.08.2009 по 31.08.2009, з 01.10.2009 по 31.10.2009, з 01.12.2009 по 31.12.2009, відповідачем складено акт від 29.09.2010 №2171/23/34215385, яким встановлено порушення позивачем підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, пункту «а» підпункту 7.7.2, підпунктів 7.7.3, 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів, на загальну суму 122353,00 грн., в тому числі по податкових деклараціях за січень 2009 року - на 16008,00 грн., за квітень 2009 року - на 4918,00 грн., за серпень 2009 року - на 97838,00 грн., за вересень 2009 року - на 241,00 грн., за жовтень 2009 року - на 3348,00 грн.; завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів по податковій декларації за червень 2010 року на суму 170172,00 грн., занижено податок на додану вартість в загальному розмірі 68244,00 грн., в тому числі за листопад 2009 року на 20173,00 грн., за січень 2010 року на 6515,00 грн., за березень 2010 року - на 9729,00 грн., за травень 2010 року на 2040,00 грн., за червень 2010 року - на 29787,00 грн.

Висновки відповідача ґрунтуються на тому, що господарські операції між позивачем та його контрагентами ТОВ «Укрімідж-Восток», ТОВ «ЮВК-Центр», ТОВ «Діоніс-2007», ТОВ «Верстаторемонт» щодо придбання товару мають нереальний характер, оскільки відповідно до листа ДПІ у Голосіївському районі м.Києва від 17.05.2008 №7456/7/23-1010 та листа ДПІ у Голосіївському районі м.Києва від 12.05.2008 №7014/7/23-1010 неможливо провести зустрічну звірку ТОВ «Укрімідж-Восток» та ТОВ «ЮВК-Центр» у зв'язку із незнаходженням вказаних товариств за юридичною адресою, а за даними системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України встановлено, що ТОВ «Діоніс-2007», яке знаходиться на обліку в Ленінській МДПІ у м.Луганську, за грудень 2009 року звітності з податку на додану вартість не подало, стан підприємства - 10 «запит на встановлення місцезнаходження». Крім того, маючи право на прийняття рішення про зарахування повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів у січні 2009 року, квітні, серпні, вересні, жовтні 2009 року, Товариством декларувався залишок від'ємного значення, якій після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, що, на думку відповідача, є порушенням підпункту 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 18.10.2010: - №/0, яким зменшено позивачу суму бюджетного відшкодування (в тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі на 170172,00 грн.; - №/0, яким збільшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 122353,00 грн.; - №/0, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 102366,00 грн.: в тому числі за основним платежем - 68244,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 34122,00 грн.

В процесі апеляційного узгодження податкових зобов'язань органом державної податкової служби був складений додатковий акт перевірки від 29.12.2010 №3901/23/34215385, яким підтверджені висновки попереднього акту перевірки та 29.12.2010 прийнято податкові повідомлення-рішення: - №/1, яким зменшено позивачу суму бюджетного відшкодування (в тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість на 170172,00 грн.; - №/1, яким збільшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в загальному розмірі 122353,00 грн.; - №/1, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» в загальному розмірі 102366,00 грн.. в тому числі за основним платежем - 68244,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 34122,00 грн.

Предметом оскарження у справі, що переглядається, є податкові повідомлення-рішення від 18.10.2010 №/0, від 29.12.2010 №/1, від 18.10.2010 №/0, від 29.12.2010 №/1.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 18.10.2010 №/0 та від 29.12.2010 №/1 слід зазначити таке.

Згідно із підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 вказаного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

В силу підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Отже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт,послуг), що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

При цьому для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що основними видами діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівський машинобудівний завод «Проммаш» є виробництво машин та устаткування для добувної промисловості та будівництва, виробництво інших машин та устаткування, роздрібна торгівля іншими непродовольчими товарами, оптова торгівля будівельними матеріалами.

07.10.2008 між позивачем та ТОВ «ЮВК-Центр» укладено договір №15 на поставку комплектуючих до обладнання та в усній формі укладались договори на поставку товару з ТОВ «Укрімідж-Восток», ТОВ «Діоніс-2007».

Поставка товару у грудні 2008 ТОВ «Укрімідж-Восток» підтверджена податковими накладними: від 11.12.2008 №168600 на загальну суму 44256,00 грн., в тому числі податок на додану вартість - 7376,00 грн., від 12.12.2008 №168900 на загальну суму 73752,00 грн., в тому числі податок на додану вартість - 12292,00 грн., від 15.12.2008 №169200 на загальну суму 154404,00 грн., в тому числі податок на додану вартість - 25734,00 грн., від 18.12.2008 №170200 на загальну суму 52680,00 грн., в тому числі податок на додану вартість - 8780,00 грн.; видатковими накладними: від 11.12.2008 №168600, від 12.12.2008 №168900, від 15.12.2008 №169200, від 18.12.2008 №170200, рахунками-фактурами від 11.12.2008 №СФ-2512, від 12.12.2008 №СФ-2712, від 15.12.2008 СФ-2912, від 18.12.2008 №СФ-3512.

Поставка товару у грудні 2008 ТОВ «ЮВК-Центр» підтверджена специфікаціями до договору, податковими накладними від 12.12.2008 №1711 на загальну суму 274560,00 грн., в тому числі податок на додану вартість - 45760,00 грн., від 19.12.2008 №172500 на загальну суму 75720,00 грн., в тому числі податок на додану вартість - 12620,00 грн.; видатковими накладними від 12.12.2008 №171100, від 19.12.2008 №172500; рахунками-фактурами від 12.12.2008 №СФ-00001212, від 12.12.2008 №СФ-2712, від 19.12.2008 №СФ-00001912.

Отримані від ТОВ «Укрімідж-Восток» та ТОВ «ЮВК-Центр» податкові накладні відображені позивачем у реєстрі отриманих та виданих податкових накладних за грудень 2008.

Оприбуткування позивачем отриманого від постачальників товару підтверджується накладними на внутрішнє переміщення товару на підприємстві.

Оплата позивачем за придбаний товар здійснена шляхом перерахування безготівкових коштів, що підтверджується виписками про рух коштів по банківському рахунку позивача, а також шляхом видачі простого векселю ТОВ «ЮВК-Центр», який відповідно до акту від 14.12.2010 був оплачений позивачем.

У лютому 2009 ТОВ «Укрімідж-Восток» позивачу була здійснена поставка товару, яка підтверджена податковою накладною від 09.02.2009 №12900 на загальну суму 16192,80 грн., в тому числі податок на додану вартість - 2698,80 грн., видатковою накладною від 09.02.2009 №12900, рахунком-фактурою від 09.02.2009 №СФ-0902.

Отримана від ТОВ «Укрімідж-Восток» податкова накладна відображена позивачем у реєстрі отриманих та виданих податкових накладних за березень 2009.

Оприбуткування позивачем отриманого від постачальника товару підтверджується накладною на внутрішнє переміщення товару на підприємстві.

У грудні 2009 ТОВ «Діоніс-2007» була здійснена поставка товару позивачу, яка підтверджена податковою накладною від 03.12.2009 №1302 на загальну суму 4812,76 грн., в тому числі податок на додану вартість - 802,13 грн., видатковою накладною від 04.12.2009 №ДД000651, рахунком на оплату від 03.12.2009 №ДД001228.

Отримана від ТОВ «Діоніс-2007» податкова накладна відображена позивачем у реєстрі отриманих та виданих податкових накладних за грудень 2009.

Оприбуткування позивачем отриманого від постачальника товару підтверджується накладною на внутрішнє переміщення товару на підприємстві.

Оплата позивачем за придбаний товар здійснена шляхом перерахування безготівкових коштів, що підтверджується виписками про рух коштів по банківському рахунку позивача та платіжним дорученням.

На час виконання договорів поставки між позивачем та ТОВ «Укрімідж-Восток», ТОВ «ЮВК-Центр», ТОВ «Діоніс-2007» постачальники були зареєстровані платниками податку на додану вартість, а отже й мали право видавати податкові накладні.

При цьому, слід зазначити, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином, Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що доказами, наданими позивачем, спростовується позиція контролюючого органу про порушення Товариством вимог податкового законодавства щодо заниження податкових зобов'язань. Зокрема досліджено первинні документи, які є підставою для податкового обліку та які містять відомості, що у повній мірі відображають суть господарських операцій та підтверджують їх фактичне здійснення.

Доводи ж відповідача про нереальність господарських операцій з посиланням на акти про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача не заслуговують на увагу, оскільки такі акти лише констатують певні обставини, пов'язані з встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових (уповноважених) осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), та не можуть нівелювати право позивача на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту та формування витрат, виходячи з того, що вони не містять об'єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, а також аналізу первинних документів.

За наведеного відхиляються і доводи касаційної скарги щодо наявної податкової інформації по контрагентам щодо їх відсутності за юридичною адресою, а також відділу податкової міліції про наявність правовідносин у контрагента позивача із суб'єктами господарювання, які не виконують свої податкові зобов'язання, оскільки донарахування грошових зобов'язань має здійснюватися на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, та не може ґрунтуватися на даних щодо податкової поведінки інших суб'єктів господарювання.

Не заслуговують на увагу і доводи контролюючого органу щодо порушення кримінальної справи за фактом створення невстановленими особами СПД ТОВ «Укрімідж-Восток», оскільки саме по собі існування відкритого кримінального провадження у відношенні контрагента позивача не є достатнім та допустимим доказом відсутності реального здійснення господарської операції. Такі докази не спростовують факту зміни майнового стану позивача як добросовісного платника податків внаслідок здійснення господарських операцій із зазначеним контрагентом-постачальником. Відомостей про те, що учасники спірних господарських операцій заперечують свою участь у створенні і діяльності суб'єктів господарювання або наявність рішень у кримінальних справах щодо фіктивності їх діяльності відповідачем не надано.

Що ж стосується вимог позивача про скасування податкових повідомлень-рішень про зменшення суми бюджетного відшкодування від 18.10.2010 №/0 та від 29.12.2010 №/1, касаційний суд зазначає таке.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно із підпунктом 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Платник податку може прийняти самостійне рішення про зарахування належної йому повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за наслідками звітного періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. При прийнятті такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних податкових періодів (підпункт 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Тобто, вказаною нормою передбачено право платника самостійно прийняти рішення про те, що сума бюджетного відшкодування не повертається йому, а зменшує його податкові зобов'язання у наступних податкових періодах.

Отже, законодавством не передбачено обмеження у зарахуванні належної платнику податків повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів у випадку неповернення йому суми бюджетного відшкодування.

Судами встановлено, що згідно із податковою декларацією з податку на додану вартість за червень 2010 позивачем заявлена до бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань наступних податкових періодів сума в розмірі 170172,00 грн.

Зменшення суми бюджетного відшкодування по податковій декларації за червень 2010 у вказаному вище розмірі органом державної податкової служби здійснено у зв'язку з тим, що в ході перевірки встановлено здійснення позивачем оплати постачальникам товарів (послуг) у грудні 2008, березні, серпні, вересні, листопаді 2009, в результаті чого позивач мав право прийняти рішення про зарахування належної йому повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів відповідно у січні 2009, квітні, серпні, вересні, жовтні 2009, однак у вказаних податкових періодах позивачем кожного разу декларувався залишок від'ємного значення, якій після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Встановлено, що у зв'язку із збільшенням суми бюджетного відшкодування за вказані податкові періоди податковими повідомленнями-рішеннями від 18.10.2010 №/0 та від 29.12.2010 №/1 позивачу було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по податковій декларації за червень 2010 податковими повідомленнями-рішеннями від 18.10.2010 №/0 та від 29.12.2010 №/1, оскільки саме ці суми податку на додану вартість, не заявлені до бюджетного відшкодування у попередніх податкових періодах, брали участь у формуванні від'ємного значення податку на додану вартість, яке дало позивачу підстави для декларування у червні 2010 суми, що піддягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів.

Однак суди дійшли висновку про відмову у задоволенні позову в частині позовних вимог щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 18.10.2010 №/0 та від 29.12.2010 №/1, пославшись на те, що оскільки позивачем не заявлено позовні вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень від 18.10.2010 №/0 та від 29.12.2010 №/1, якими позивачу збільшено суму бюджетного відшкодування, то задоволення позову в цій частині призведе до подвоєння суми переплати в рахунок майбутніх платежів в обліковій картці позивача.

Водночас суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що податкові повідомлення-рішення про збільшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість прийнято податковим органом лише на суму 122353,00 грн. (зазначена сума підлягає зарахуванню у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних податкових періодів), а податкові повідомлення-рішення про зменшення бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість - на суму 170172,00 грн.

До того ж, слід зазначити, що предметом спору у даній справі є, зокрема, скасування податкових повідомлень-рішень від 18.10.2010 №/0 та від 29.12.2010 №/1, які у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України є самостійними рішеннями суб'єкта владних повноважень та їх правомірність/протиправність не може залежати від інших ППР. При цьому податковим законодавством передбачена можливість скасування прийнятого рішення самими суб'єктом владних повноважень.

Отже, для правильного вирішення спору в цій частині позовних вимог судам необхідно було з'ясувати правомірність формування позивачем суми бюджетного відшкодування у спірній сумі, а також походження та статус різниці між зазначеними вище сумами в розмірі 47819, 00 грн., визначивши які саме суми були сплачені позивачем, що включені ним до заявленої до бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань наступних податкових періодів суми в розмірі 170172,00 грн., та у яких періодах.

Частиною першою статті 242 КАС України (в редакції, чинній на час ухвалення даної постанови) встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України на суд покладається обов'язок вживати визначених законом заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За правилами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають, оскільки судами не з'ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.

За таких обставин, судові рішення підлягають скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.10.2010 №/0 та від 29.12.2010 №/1 з направленням справи у цій частині на новий розгляд.

В іншій частині судові рішення слід залишити без змін.

Водночас Суд не вбачає підстав для скасування судових рішень та задоволення позову щодо визнання дій Інспекції протиправними з огляду на те, що дії суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо вони не повинні вчинятися таким суб'єктом стосовно цієї особи, виходячи з наданої йому компетенції.

В свою чергу, право контролюючого органу визначати податкове зобов'язання платнику податків передбачено Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, у разі незгоди з діями суб'єкта владних повноважень щодо прийняття податкових повідомлень-рішень за наслідками проведеної перевірки, вимога про визнання таких дій неправомірними не буде мати своїм наслідком захист прав позивача.

А відтак, у разі встановлення протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення належним способом відновлення порушеного права є його скасування, а не визнання неправомірними дій посадових осіб контролюючого органу щодо його прийняття.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За правилами статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 353, 355, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівський машинобудівний завод «Проммаш» та Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26.09.2011 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.11.2011 у справі №2а/0570/5170/11 в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.10.2010 №/0 та від 29.12.2010 №/1 скасувати.

Справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26.09.2011 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.11.2011 у справі №2а/0570/5170/11 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко,

Судді Верховного Суду