Справа № 333/6083/18
Суддя: Холод Р. С.
Дата ухвалення: 2019-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/6083/18
Провадження № 2-а/333/16/19
РІШЕННЯ

Іменем України

12.04.2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Холода Р.С., за участю секретаря судового засідання Єрохіної А.Б.., розглянувши у приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 до інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області ОСОБА_2 (м. Житомир, вул. Покровська, 96) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що 28.10.2018 року він на автодорозі Київ-Ковель-Ягодин керував транспортним засобом «BMW 316» з номерним знаком CZE 190 та був зупинений відповідачем. У подальшому, інспектор УПП в Житомирській області Михальчук В.В. притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП за перевищення швидкості. При цьому відповідач допустився певних процесуальних порушень.

Так, ОСОБА_2 застосував прилад для вимірювання швидкості не в автоматичному, а в ручному режимі. Проте, положеннями ст.40 ЗУ «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться у чужому володінні. Крім того, ОСОБА_2 застосував прилад для вимірювання швидкості без додаткових знаків і в місцях невстановлених законом.

Відповідач виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності «на місці вчинення правопорушення», тобто на автодорозі. Проте, рішенням Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015 року зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у ст.ст. 257, 268, 277-280 КУпАП.

Крім того, відповідач не розяснив йому права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У звязку з тим, що відповідачем не було складено протокол про адміністративне правопорушення, він не зміг надати письмово свої пояснення щодо події, а інспектор поліції окремо також у нього пояснення не приймав. У задоволенні його письмового клопотання про надання можливості скористуватися правової допомогою, та у звязку з цим відкладення розгляду справи, ОСОБА_2 відмовив.

ОСОБА_1 вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Усі доводи відповідача про наявність доказів його вини не підтверджуються належними і допустимими доказами та ґрунтуються виключно на припущеннях, тому позивач просить суд постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності серії НК №775935 від 28.10.2018 року скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно нього закрити.

Відповідач ОСОБА_2 до суду надав відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 на таких підставах.

28.10.2018 року під час несення служби на автодорозі Київ-Ковель-Ягодин ним за допомогою лазерного вимірювача швидкості «ТruСаm LTI 20/20» (серійний номер №ТС000521) було виявлено порушення позивачем п. 12.4 Правил дорожнього руху, а саме: ОСОБА_1 на автомобілі «BMW 316» з номерним знаком CZE 190 рухався зі швидкістю 94 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 44 км/год.

Після цього, він подав сигнал про зупинку зазначеного автомобіля, підійшов до водія, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив предявити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України. ОСОБА_1 виконав його вимогу та надав запитувані документи для перевірки. У подальшому, ним було запропоновано позивачу ознайомитися з відеофіксацією факту правопорушення та з документами на прилад «ТruСаm», але останній відмовився від вказаних дій.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, за яке ч.1 ст.122 КУпАп передбачена відповідальність, ним було прийнято рішення про складання адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 Він розяснив позивачу права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Так як чинним законодавством допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення, він виніс постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на позивача у розмірі 255 грн., відповідно до санкції зазначеної статті. В якості доказу перевищення швидкості ОСОБА_1 є відповідне фото, на якому зафіксовано номерний знак транспортного засобу, що перевищив встановлені ПДР обмеження швидкісного режиму для населеного пункту. Згідно з вимогами ст. 285 КУпАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови, копію якої останній отримав на місці зупинки транспортного засобу.

Враховуючи, що ОСОБА_1, відповідно до положень ч.2 ст.77 КАС України, повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, вважає, що позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте не надав жодного доказу на її підтвердження.

Посилаючись на правильність та правомірність застосування приладу «ТruСаm», ОСОБА_2 вказав, що зазначений прилад здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону. Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Виробник цього приладу застосував алгоритм шифрування АЕS з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення. Застосування вказаного алгоритму шифрування забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі «ТruСаm», але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Такі властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом «ТruСаm». Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом «ТruСаm», у тому числі під час її пред'явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі.

Використання лазерного вимірювача швидкості «ТruСаm» органами Національної поліції України, а саме: працівниками управлінь патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП ОСОБА_3 від 04.10.2018 року. Місце для роботи з приладом позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму.

Дорожній знак 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» знаходиться на відмітці - 160 км + 000 м А/Д М-07 «Київ-Ковель-Ягодин», який інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Крім того на цій же відмітці розташований знак 5.45 «Клочове», тобто початок населеного пункту, в якому діють вимоги Правил дорожнього руху, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Відповідно до п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Лазерний вимірювач швидкості «ТruСаm LTI 20/20» отримав сертифікат, пройшов відповідну повірку та був виданий 28.10.2018 року для його використання його напарнику - інспектору УПП в Житомирській області Ігнатюку С.В., що підтверджує факт правомірності використання цього приладу.

Таким чином, факт скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення, фотознімком та відеозаписом з приладу «ТruСаm LTI 20/20», тому оскаржувана ОСОБА_1 постанова є обґрунтованою та законною.

Суд, розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та обєктивно досліджені під час судового розгляду докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

За приписами ч.ч. 2,4,5 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Аналогічні положення містяться також в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, яка визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Згідно із п. 4 Розділу І Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно із вимогами ст.222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 і 5 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до норм п. 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», до основних повноважень поліції, відповідно до покладених на неї завдань належить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного нормативного акту зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Враховуючи зазначене, суд вважає твердження позивача про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення помилковими, оскільки розгляд справ про адміністративне правопорушення, визначене частиною другою статті 122 КУпАП належить до компетенції Національної поліції, що, у відповідності до абзацу другого ст. 258 КУпАП виключає необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Положеннями статті 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень.

Суд зауважує, що дійсно, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі N 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП, яке передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення за місцем його вчинення визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Разом з тим, зміни до ст. 258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Національної поліції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та Інструкція N 1395, якою урегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення Конституційного Суду України.

З огляду на викладене, суд вважає, що розгляд справи на місці зупинки транспортного засобу не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке утворює самостійну підставу для скасування постанови, винесеної за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення. Тому, посилання позивача про порушення його прав, передбачених ст.268 КУпАП, суд не приймає до уваги.

Висновки аналогічного змісту містяться у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2 є інспектором Управління патрульної поліції в Житомирській області, тобто в даному випадку був посадовою особою, уповноваженою розглядати справу про адміністративне правопорушення відповідно до вимог чинного КУпАП, тому останній мав право на місці розглянути адміністративну справу і винести відповідну постанову.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно з статтею 31 вказаного Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Посилання ОСОБА_1 щодо застосування лазерного вимірювача швидкості «ТruСаm» працівником поліції ОСОБА_4 у ручному режимі не відповідають встановленим обставинам у справі. Так, відповідач надав до суду матеріали щодо застосування вказаного технічного приладу, з яких вбачається, що жодні порушення такого процесу відсутні.

Лазерний вимірювач швидкості «ТruСаm LTI 20/20» отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 ТгuСam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12.

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальні техніки № 22-01/11914, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 25.09.2018 року та чинного до 25.09.2019 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «ТruСаm LTI 20/20» №ТС000521, є придатним до застосування.

Як вбачається з наданих документів, а саме: з розстановки сил та засобів відповідач заступив на патрулювання автомобільної дороги М-07 «Київ-Ковель-Ягодин» разом з напарником інспектором УПП в Житомирській області Ігнатюком С.В. та відповідно до Журналу обліку видачі лазерного вимірювання швидкості за 28.10.2018 року інспектору Ігнатюку С.В. було видано прилад «ТruСаm LTI 20/20» №ТС000521 для фіксації порушень ПДР, що підтверджує факт правомірності використання цього приладу поліцейськими управління патрульної поліції в Житомирській області.

Водночас, вважаю, що у справі відсутні достатні докази, підтверджуючі порушення правил дорожнього руху позивачем за обставин, вказаних у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №775935 від 28.10.2018 року.

Згідно до ч.1 ст.9, ст.10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Положеннями ст. ст. 251, 280 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який у даному випадку ним не виконано.

Так, у постанові про накладення адміністративного стягнення при описі суті адміністративного правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та не виконав вимоги дорожнього знаку 5.45 «Літки», порушивши швидкість в населеному пункті, а саме рухаючись зі швидкістю 94 км/год., чим порушив швидкість на 44 км./год.

Місцем розгляду адміністративної справи у вказаній постанові як і місце скоєння адміністративного правопорушення зазначено населений пункт Літки (170 км. автодороги Київ-Ковель-Ягодин).

У своєму відзиві відповідач вказав, що ОСОБА_1 порушив Правила дорожнього руху після розташування знаку 5.45 «Клочеве», тобто у населеному пункті Клочеве, Житомирської області. На підтвердження цього надав фотознімки з зображенням знаку 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» та знаку 5.4.5 «Клочеве». Проте, у постанові про накладення адміністративного стягнення відносно позивача зазначено, що він перевищив швидкість саме у с. Литки, яке знаходиться на відстані 10 км. від с. Клочеве. Таким чином, не зрозуміло, в якому саме населеному пункту ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення. З відеозапису, наданого суду відповідачем також неможливо встановити місце скоєння адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з положеннями ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Спираючись на ці положення, а також на практику Європейського суду з прав людини, викладену у рішеннях від 9 червня 2011 р. по справі «Лучанінова проти України», від 30 травня 2013 р. по справі «Малофєєва проти Росії», від 20 вересня 2016 р. по справі «Карелін проти Росії», суд приходить до переконання, що як і у кримінальному провадженні, так і у справі про адміністративне правопорушення, суд, зберігаючи принцип неупередженості і безсторонності судового розгляду, не вправі самостійно, на шкоду особі змінювати формулювання правопорушення, викладене в протоколі про адміністративне правопорушення. Вказане формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи норми вище приведеного законодавства, суд зазначає, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності і встановлення її вини, необхідна наявність відповідних доказів. Суд, розглянувши матеріали справи, зазначає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП не доведена, тому оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення слід скасувати у звязку із відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а провадження у справі про адміністративне правопорушення необхідно закрити.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 122, 245, 246, 251, 258, 268, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 77, 241, 246, 255, 263, 286, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 до інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області ОСОБА_2 (м. Житомир, вул. Покровська, 96) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №775935 від 28.10.2018 року, винесену інспектором Управління патрульної поліції в Житомирській області ОСОБА_2 щодо накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн.

Провадження по справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 12.04.2019 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод