Справа № 300/567/19
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження
"15" квітня 2019 р. справа №300/567/19
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Гундяк В.Д., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , Житлової комісії в/ч НОМЕР_2 про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
15.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , Житлової комісії в/ч НОМЕР_2 про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Приписами пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Як вбачається з матеріалів адміністративного позову позивач просить суд скасувати рішення Житлової комісії в/ч НОМЕР_2 за №3 від 13.04.2018 року та Житлової комісії в/ч НОМЕР_1 за №8 від 11.06.2018 року про зняття його як військовослужбовця, з квартирного обліку та зобов`язати Житлову комісію в/ч НОМЕР_2 зарахувати його на квартирний облік з 30.08.2000 року в загальній черзі на отримання орендованого житлового приміщення і черзі на отримання службового житла.
Положенням частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За визначенням, наведеним в пункті 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. В свою чергу, публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України); суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).
Отже, публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками виключно у сфері публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.
Так, згідно пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Аналіз вказаних положень свідчить про те, що у випадку, якщо суб`єкт у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції та, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.
Судом встановлено, що позивач оскаржує рішення про зняття його як військовослужбовця з квартирного обліку та просить зобов`язати відповідача зарахувати позивача на квартирний облік в загальній черзі на отримання орендованого житлового приміщення і черзі на отримання службового житла.
Таким чином спір у даній справі пов`язаний з реалізацією житлових прав громадян, зокрема прав на користуванням жилим приміщенням, взяття на квартирний облік, тобто із цивільним правом. Права, за захистом яких звернувся до суду позивач, виникають із житлових правовідносин.
За таких обставин, оскільки між сторонами виникли правовідносини пов`язані з правом позивача на отримання житла, які по своєму змісту та суті не є публічно правовими, суд дійшов висновку, що вказаний спір є житловим, тобто приватно - правовим, що виключає можливість його вирішення в порядку адміністративного судочинства.
Приписи частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства. Поняття житлові відносини, на думку суду, в контексті змісту наведеної норми включає і право на одержання житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, в зв`язку з проходженням публічної (військової) служби, оскільки дана норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила.
Так у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у справі "Занд проти Австрії" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
На переконання суду, приймаючи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.
Таким чином, оскільки спір не має публічно-правового характеру та не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, позов ОСОБА_1 не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За таких обставин, відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 2, 19, 170, 171, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі з позовом до Житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , Житлової комісії в/ч НОМЕР_2 про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали, разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що повторне звернення до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Одночасно роз`яснити заявнику, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загального місцевого суду, згідно територіальної підсудності, яка визначена главою 2 § 3 Цивільного процесуального кодексу України.
Згідно ст. 256 КАС України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).
Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Гундяк В.Д.