Справа № 440/3800/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 р.Справа № 440/3800/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, повний текст складено 05.12.18 року по справі № 440/3800/18

за позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод"

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Полтавське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ТОВ "Лозівський молочний завод", в якій просить суд стягнути адміністративно-господарські санкції та пеню в сумі 36462,49 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2018р. адміністративний позов Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" на користь Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 29970 (двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот сімдесят) гривень 83 (вісімдесят три) копійки та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 3452 (три тисячі чотириста п'ятдесят дві) гривні 64 (шістдесят чотири) копійки. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

ТОВ "Лозівський молочний завод", не погоджується з доводами суду, подало апеляційну скаргу, вважає, що рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за умов неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, містить в собі необґрунтовані суб'єктивні та безпідставні висновки, які не відповідають матеріалам справи. Вказує , що товариство самостійно не займається і не повинно займатись пошуком інвалідів, а відповідний обов'язок покладено на Державну службу зайнятості. За бажанням інваліда для подальшого працевлаштування він має звернутися самостійно або безпосередньо до підприємства, або до відповідного центру зайнятості. Вказана позиція ТОВ «Лозівський молочний завод» підкріплюється судовою практикою, викладеною в постанові від 30.11.2016 р. у справі № К/800/15263/16. Обов'язок підприємств подавати центрам зайнятості дані про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів саме щомісяця був встановлений Законом України від 01 березня 1991 року № 803-ХІІ «Про зайнятість населення», який втратив чинність 01 січня 2013 року, а тому до спірних правовідносин не застосовується, таким чином, з 01 січня 2013 року періодичність подання звітів 3-ПН не була регламентована законом. Наказ № 316 набрав чинності 12 липня 2013 року, а тому з цієї дати встановлено обов'язок підприємств подівати форму 3-ПН не пізніше 10-ти робочих днів здати відкриття вакансії. Тобто, на час спірних правовідносин законодавство не встановлювало обов'язку підприємств зівати форму 3-ПН щомісячно чи з будь-якою іншою періодичністю. Натомість, існував обов'язок підприємства одноразово подавати форму 3-ПН. Також, посилається на постанову Верховного суду від 26.06.2018 р. у справі № 806/1368/17. У зв'язку з тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази відмови в працевлаштуванні інвалідів з боку Товариства, а також, немає доказів, що відповідні органи направляли інвалідів для працевлаштування протягом спірного періоду, вважає, що в діях Товариства відсутній склад правопорушення, а відтак на ТОВ «Лозівський молочний завод» не може бути накладена відповідальність за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а відповідно стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені є безпідставним. Просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати , прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову .

Позивач направив до суду відзив на позов , вважає рішення суду першої інстанції правомірним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення , рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів не задовольняє клопотання про відкладення розгляду справи, вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутність у судовому засіданні відповідача та його представника, відповідач не позбавлений можливості залучити до участі у справі та для представництва його інтересів у суді іншого представника.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що ТОВ "Лозівський молочний завод" є юридичною особою, зареєстрованою в установленому порядку, .

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік форма № 10-ПІ, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві відповідача у вказаному періоді складала 22 особи; з них: середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, які працювали на підприємстві, відповідачем зазначено 2 особи; кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 1 особа. Крім того, Списком працюючих інвалідів-штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на ТОВ "Лозівський молочний завод" у 2017 році підтверджено, що особи з інвалідністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були працевлаштовані на підприємстві відповідача з жовтня 2014 року по 31 січня 2017 року та з жовтня 2013 року по 31 січня 2017 року відповідно.

Отже, ТОВ "Лозівський молочний завод" у 2017 році не дотримано нормативу створення одного робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю за 11 місяців 2017 року.

Тобто, за одне робоче місце, призначене для працевлаштування і не зайняте особою з інвалідністю, у період з лютого по грудень 2017 року відповідач мав подати відповідний звіт до центру зайнятості.

Разом із тим, листом Харківського обласного центу зайнятості вхідний № 884 від 17 вересня 2018 року підтверджено, що ТОВ "Лозівський молочний завод" упродовж 2017 року звітів за формою 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" до центру зайнятості не подавало .

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того , що позивач безпідставно застосував до відповідача адміністративно-господарські санкції за січень 2017 року. На переконання суду сума адміністративно-господарських санкцій, які належить застосувати до відповідача за порушення нормативу створення робочих місць у 2017 році (з лютого по грудень 2017 року включно), має розраховуватись виходячи з фактичної кількості місяців, у яких таке порушення мало місце, що за підрахунками суду складає 29970,83 грн. За несвоєчасну сплату сказаної суми адміністративно-господарських санкцій відповідачу належить нарахувати пеню в розмірі 3452,64 грн. Таким чином загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача становить 33423,47 грн. Оскільки вказана сума адміністративно-господарських санкцій та пені не сплачена відповідачем самостійно, то відповідно до частини п'ятої статті 20 Закону України № 875-XII така сума підлягає стягненню у примусовому порядку за відповідним рішенням суду.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік.

Частиною першою статті 20 цього Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону (частини друга, третя статті 20 цього ж Закону).

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно із частинами першою, третьою статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні»забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», пошук підходящої роботи для особи з інвалідністю здійснює державна служба зайнятості.

Згідно із пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067-VI , в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, роботодавці зобов'язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії).

На виконання цієї норми наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31.05.2013 року затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)». В контексті прийнятого Закону України «Про зайнятість населення» та затвердженого Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» на роботодавців покладено обов'язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.

Із вказаного видно, що періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов'язок своєчасно та в повному обсязі. Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 (справа № 806/1368/170).

Також, згідно із пунктом 2.1 наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 № 42 «Про затвердження форми звітності №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» та Інструкції щодо заповнення форми звітності №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», звіт складається роботодавцями щороку і до 1 березня, наступного після звітного періоду, подається або надсилається рекомендованим листом за місцем їх державної реєстрації відділенню Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду).

Аналізуючи зазначені законодавчі норми, колегія суддів констатує, що на підприємство покладається обов'язок самостійного працевлаштування осіб з інвалідністю шляхом створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування осіб з інвалідністю, в тому числі і центри зайнятості, однак Закон не покладає обов'язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - осіб з інвалідністю.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №П/811/693/17, від 02.05.2018 у справі №804/8007/16, від 13.06.2018 у справі №819/639/17.

Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, є звіт форми № 3-ПН.

Матеріали справи свідчать та підтверджено апелянтом , що ТОВ "Лозівський молочний завод" починаючи з лютого 2017р. по грудень 2017р. не подав звітність форми №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" за 2017р. , тим самим не вживав належних від нього , передбачених законодавством, заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів встановленим нормативам, тобто , заходів для недопущення правопорушення.

Враховуючи вищевикладені норми законів та не дотримання ТОВ "Лозівський молочний завод" у 2017 році нормативу створення одного робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю за 11 місяців 2017 року, що не заперечується апелянтом , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не довів, що вжив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, яке полягає у не забезпеченні середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу у 2017 році.

Доводи апелянта з посиланням на , те що Закон України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 № 803 втратив чинність , тому з 01.01.2013р. періодичність подання звітів 3-ПН не була регламентована законом є помилковими, оскільки Закон № 803 втратив чинність на підставі Закону України «Про зайнятість населення» N 5067-VI ( 5067-17 ) від 05.07.2012, який чинний та вимоги якого підлягають застосуванню до спірних правовідносин, яким зобов'язано роботодавця своєчасно та в повному обсязі подавати інформацію про попит на робочу силу (вакансії), тобто звітність 3-ПН.

Щодо посилань апелянта на позиції Верховного суду , викладені у справах № 806/1368/17 та № К/800/15263/16 , то колегію суддів враховано такі висновки при вирішенні даної справа . При цьому , суд апеляційної інстанції зазначає , що відмовляючи у задоволенні позовів у зазначених справах , суди виходили з того , що підприємства-роботодавці щомісячно на протязі року виконували обов'язок щодо подання звітів за формою З-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" , тобто , вживали всі заходи для виконання нормативу робочих місць, для працевлаштування інвалідів, передбачені Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» . В даному випадку відповідач вказаної звітності не подавав.

Доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені у відзиві на позов та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року по справі № 440/3800/18 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 15.04.2019 року