Справа № 520/787/19
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

02 квітня 2019 р. № 520/787/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Кухар М.Д.

при секретарі судового засідання - Козир В.М.

за участі:

представника відповідача - Бабенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУНОМЕР_1) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, корп. 2,м. Харків,61050, ) про стягнення недоплаченої суддівської винагороди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, в якому просить суд:

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області на користь судді Коломацького районного суду Харківської області Яковенка Андрія Олександровича нараховану, але невиплачену суддівську винагороду за період з 04.12.2018 року до 31.12.2018 року у розмірі 36002,80 грн., яка підлягає індексації за період, починаючи з 01.01.2019 року по день фактичного розрахунку;

- рішення в частині стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області на користь судді Коломацького районного суду Харківської області Яковенка Андрія Олександровича нараховану, але невиплачену суддівську винагороду у межах суми стягнення за один місяць (грудень 2018 року) звернути до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем всупереч Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018 року відмовлено у встановленні та виплаті суддівської винагороди у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом України "Про Державний Бюджет України на 2018 рік" станом на 01.01.2018 року.

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому проти задоволення позову заперечував, посилаючись на положення п. 3 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ, відповідно до яких, після набрання чинності вказаним законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову та відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_2, призначений на посаду судді Коломацького районною суду Харківської області Указом Президента України від 23.01.2012 року за № 29. ОСОБА_2 займає вищевказану посаду та отримує суддівську винагороду у розмірах, визначених положеннями частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453- VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 року за № 11-р 2018 було визнано такими, що не відповідають Конституції України (с неконституційним), положення частини третьої ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" віл 7 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України "Про забезпечення права па справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ. Визначено, що це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат: з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат: з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат: з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат" (п. 1 резолютивної частини Рішення); визнано таким. що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення частини десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютою 2015 року № 192-VIII, за яким "суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу", для цілей застосування окремих положень Закон) України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ зі змінами (п. 2 резолютивної частини Рішення) тощо.

Відповідно до розрахункового листа за грудень 2018 року, судді Коломацького районного суду Харківської області Яковенку А.О. нараховано 31011.20 грн., а виплачено 6000 грн. + 18964.01 грн. = 24964.01 грн.

26.12.2018 року позивач звернувся до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області з заявою про встановлення з

04.12.2018 року розміру посадового окладу судді Коломацького районного суду Харківської області Яковенка Андрія Олександровича у обсязі 15 (п'ятнадцяти) мінімальних заробітних плат, встановлених Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01 січня 2018 року (3723 грн.): виплатою різниці суддівської винагороди судді Коломацького районного суду Харківської області Яковенка А.О. за грудень 2018 року виходячи з розміру посадового окладу судді місцевого загальною суду з 04.12.2018 року - 26430 грн., встановленого п. З розділу II Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року за № 1774-УІІІ га 15 (п'ятнадцяти) мінімальних заробітних плат, встановлених Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» станом па 01 січня 2018 року (3723 грн.) з урахуванням доплат до посадового окладу (копія додається, оригінал перебуває у відповідача).

Листом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області від 27.12.2018 року за № 06-15/3380 позивачу було надано відповідь (відмову ) на дане звернення, в якому відповідач зазначив, що 01.01.2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 № 1 774- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Зазначений Закон вносить зміни до законодавчих актів України, в тому числі до Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Положення зазначеного Закону установлює що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 762 гривні. Вищевказаний Закон є чинним, не конституційним не визнавався та відповідно не скасовувався.

Так, згідно з ч. 3 ст. 133 вказаного Закону (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII) посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018, зазначене положення визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".

В той же час, пункт 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII встановлює, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Вказаний закон набрав чинності 01.01.2017 року, тобто до ухвалення рішення Конституційним Судом України.

Станом на дату винесення рішення Конституційним Судом України - 04.12.2018 року вказаний закон є чинним, не скасований та не визнаний неконституційним.

Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Пункт 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII визначає розрахункову величину для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат - прожитковий мінімум без надання будь-яких привілеїв у такому визначенні будь-яким категоріям працівників, зокрема суддям.

Позивач посилається, на той факт, що положення вказаного закону суперечать Рішенню Конституційного Суду України, оскільки знижує рівень гарантій незалежності судді.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що положення та висновки Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018 щодо зниження законодавцем рівня гарантій незалежності судді було надано саме стосовно ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" віл 7 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України "Про забезпечення права па справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ.

Положення же пункту 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII у вказаному Рішенні Конституційного Суду України на предмет невідповідності його Конституції України не розглядалися, неконституційними не визнані, а отже підлягають застосуванню.

В даному випадку суд також зазначає, що з урахуванням положень ст. 24 Конституції України вибіркове застосування або незастосування до деяких категорій працівників положень п. 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII являє собою різницю у поводженні та суперечить принципу рівності громадян.

За таких обставин, суд не бере до уваги посилання позивача на той факт, що положення вказаного закону суперечать Рішенню Конституційного Суду України, оскільки знижує рівень гарантій незалежності судді, а відтак суперечить Конституції України.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Відтак, визнання неконституційними законів можливо виключно за рішенням Конституційного Суду України.

Отже, системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновків про те, що посадовий оклад судді місцевого суду, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання та не підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), станом на 04.12.2018 складає 15 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Суд вважає, що нормами згаданого Закону лише змінено підходи до визначення розміру мінімальної заробітної плати, зокрема, шляхом запровадження нової методології визначення мінімальної заробітної плати при обрахунку розмірів посадових окладів, як нижньої межі оплати праці, що гарантується державою.

Суд зауважує, що положення Закону № 1774-VІІІ не втручаються у регулювання відносин судоустрою, проте, ними запроваджено саме зміни по відношенню до загального правового регулювання розміру заробітної плати, що має бути безпосередньо враховано при визначенні її величини.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду щодо застосування згаданих норм права, викладеними у Постанові від 20.04.2018 по справі № П/811/638/17, які, відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII та ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, мають враховуватись судом при застосуванні цих норм.

За таких обставин, суд зазначає, що позивачем в ході судового розгляду не наведено достатніх та обґрунтованих доводів щодо неправомірності дій відповідача, а відтак позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242- 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідент. код: НОМЕР_1) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, корп. 2, м. Харків, 61050, ) про стягнення недоплаченої суддівської винагороди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку ч.1 ст.297 КАС України безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено 17.04.2019 року.

Суддя Кухар М.Д.