Справа № 420/515/19
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/515/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

за участю секретаря - Салюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пуратос Україна» до Головного управління ДФС в Одеській області, Державної фіскальної служби України про скасування наказів та визнання дій і бездіяльності протиправними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить скасувати накази ГУ ДФС в Одеській області від 07.11.2018 № 866о, від 23.11.2018 № 9263; визнати дії ДФС України щодо включення ТОВ «Пуратос Україна» до плану-графіку проведення документальних планових перевірок на 2018 рік незаконними; визнати протиправними дії ГУ ДФС в Одеській області з проведення документальної планової виїзної перевірки позивача неправомірними; визнати протиправною бездіяльність ГУ ДФС в Одеській області щодо не складання актів, що засвідчують факт відмови у допуску до документальної планової виїзної перевірки позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.11.2018 ТОВ «Пуратос Україна» отримало повідомлення від 07.11.2018 № 472/15-32 та наказ ГУ ДФС в Одеській області № 8660 від 07.11.2018 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Пуратос Україна». Листом від 29.10.2018 Товариство повідомило податковий орган про втрату первинних бухгалтерських та інших документів за період 01.01.2015-01.10.2018. У зв'язку із цим наказом ГУ ДФС в Одеській області від 23.11.2018 № 9263 перенесено терміни проведення перевірки на 90 днів згідно п.44.5 ст.44 ПК України. 28.01.2019 за адресою Товариства прибули співробітники ГУ ДФС в Одеській області для проведення документальної планової перевірки, яких до перевірки допущено не було, проте акту про відмову у допуску до перевірки складено не було. Також листом від 28.01.2019 Товариством додатково повідомлено ГУ ДФС в Одеській області про недопуск до перевірки. Однак 30.01.2019 за адресою ТОВ «Пуратос Україна» прибула посадова особа ГУ ДФС в Одеській області та вручила запит про надання документів у термін до 10:00 год. 31.01.2019, повідомивши, що перевірка триває вже третій день. На переконання позивача, перенесення термінів проведення перевірки на 90 днів обумовлювало право податкового органу приступити до перевірки 13.03.2019, а не 30.01.2019, отже фахівці ГУ ДФС в Одеській області передчасно приступили до проведення перевірки. При цьому по прибуттю за адресою Товариства співробітники податкового органу не пред'явили направлення на проведення перевірки та копії наказу, чим порушили п.81.1 ст.81 ПК України. Також позивач вважає сам факт призначення перевірки таким, що порушує його права та інтереси, що потребує судового захисту, що зумовило його звертись до суду із даним позовом.

Ухвалою судді від 12.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі; постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 07.03.2019 о 11:30 год.

Ухвалою суду від 12.02.2019 в задоволенні заяви ТОВ «Пуратос Україна» про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду від 21.02.2019 в задоволенні заяви ТОВ «Пуратос Україна» про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

01.03.2019 до суду від ГУ ДФС в Одеській області та ДФС України надійшли відзиви на позовну заяву, відповідно до яких відповідачі позовні вимоги не визнали у повному обсязі, в задоволенні позову просили відмовити, зважаючи на проведення податковим управлінням на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.1 ст.77 ПК України та відповідно до плану-графіку на 2018 рік документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ТОВ «Пуратос Україна» за період з 01.01.2015 по 30.09.2018 з 23.11.2018 тривалістю 10 робочих днів. Перевірка розпочата за наявністю та за пред'явленням направлень, виданих ГУ ДФС в Одеській області, з якими головний бухгалтер ознайомилась під підпис, та на підставі наказу від 07.11.2018 № 8660. Платника податків заздалегідь було проінформовано про проведення перевірки повідомленням № 472, яке отримано 09.11.2018 разом із копією наказу від 07.11.2018 № 8660. Листом від 29.10.2018 № 264 ТОВ «Пуратос Україна» повідомило податковий орган про втрату документів, у зв'язку із чим відповідно до п.44.5 ст.44 ПК України терміни перевірки перенесені на 90 днів або до моменту їх відновлення, а саме до 28.01.2019.

Судове засіданні 7.03.2019 через неявку представника позивача відкладено на 19.03.2019 о 10:30 год.

14.03.2019 до суду від ТОВ «Пуратос Україна» надійшла відповідь на відзив, згідно якої податкове законодавство не забороняє платнику податків приймати рішення про відмову у допуску до перевірки після первинного рішення про допуск і в даному випадку відповідачем, не зважаючи на попередній допуск до перевірки, проігнорований подальший недопуск. Крім того, оскаржуваний наказ від 23.11.2018 містить два взаємовиключних терміна: на 90 днів - до 21.02.2019 та до моменту відновлення первинних документів в межах 44.5 ст.44 ПК України - 28.01.2019. На переконання позивача, саме зі спливу 90 днів, які закінчуються 21.02.2019 повинні були бути перенесені терміни проведення перевірки. Саме ж проведення перевірки фактично не відбулося, оскільки працівників податкового управління платником податків до перевірки допущено не було. Також в складеному за результатами перевірки акті зазначено, що бухгалтерські та первинні документи не були надані до перевірки, а для цілей перевірки були використані дані АІС «Податковий блок», Архів електронної звітності, дані ЄРПН. Однак у постанові від 19.02.2019 по справі № 826/12859/17 Верховний Суд зазначив, що інформація з аналітичних баз не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального законодавства.

18.03.2019 до суду надійшло клопотання від представника ТОВ «Пуратос Україна» про розгляд справи без участі представника позивача.

Судове засідання 19.03.2019 відкладено на 28.03.2019 о 12:00 год.

В судовому засіданні 28.03.2019 оголошено перерву до 10.04.2019 о 12:00 год.

02.04.2019 до суду від ГУ ДФС в Одеській області та ДФС України надійшли письмові пояснення, згідно яких Товариство не може оскаржувати законність призначення та проведення перевірки у випадку фактичного проведення такого перевірки, пославшись на позицію ВСУ у постанові від 24.12.2010 № 21-25а10.

Представник позивача в судове засідання 10.04.2019 не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно наданого 18.03.2019 до суду клопотання, розгляд справи просив здійснювати без його участі.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та у письмових поясненнях.

Вислухавши пояснення представника відповідачів та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що наказом ГУ ДФС в Одеській області від 07.02.2018 № 8660 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Пуратос Україна» (а.с. 164) на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.1 ст.77 ПК України та відповідно до плану-графіка на 2018 рік призначено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ТОВ «Пуртос Україна» за період з 01.01.2015 по 30.09.2018 з 23.11.2018 тривалістю 10 робочих днів.

Про призначення перевірки ТОВ «Пуратос Україна» було проінформовано повідомленням від 7.11.2018 № 472/15-32 (а.с.163), яке отримано позивачем 09.11.2018 та згідно якого платнику податку належало забезпечити надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувалися в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Також ГУ ДФС в Одеській області видані направлення на перевірку від 20.11.2018 №№ 9972/14-14, 9973/14-14, 9976/14-14, 9977/14-14, 9975/14-14, 9974/14-14 (а.с.165-170).

Листом від 29.10.2018 № 264 ТОВ «Пуратос Україна» повідомило ГУ ДФС в Одеській області про втрату первинних документів, що зафіксовано актом № 3/29/10-18 від 29.10.2018 та складеним описом втрачених первинних документів Товариства, у зв'язку із чим директор платника податків просив відкласти планову виїзну документальну перевірку на 90 днів задля відновлення усіх документів, що потрібні для надання до перевірки.

23.11.2018 співробітники ГУ ДФС в Одеській області прибули за адресою ТОВ «Пуратос Україна». З направленням на перевірку №№ 9972/14-14, 9973/14-14 було ознайомлено головного бухгалтера ТОВ «Пуратос Україна» Кірову Наталію Михайлівну 23.11.2018. З направленням на перевірку №№ 9976/14-14, 9975/14-14, 9974/14-14, 9978/14-14, 9977/14-14 головний бухгалтер Кірова Наталія Михайлівна відмовилась ознайомлюватися під розпис, про що складено акт відмови від підпису направлень на проведення перевірки від 23.11.2018 № 3570/15-32-14-14/33933338.

При цьому цього дня співробітники податкового органу були допущені до проведення перевірки без зауважень та виїзна перевірка проводилась протягом дня 23.11.2018 за адресою ТОВ «Пуратос Україна».

У зв'язку з втратою платником податків первинних документів фінансово-господарської діяльності, відповідно до п.44.5 ст.44 ПК України та на підставі доповідної записки начальника управління аудита ГУ ДФС в Одеській області Білоус М.А. від 19.11.2018 № 1182/11/15-32-14-14 наказом заступника начальника ГУ ДФС в Одеській області від 23.11.2018 № 9263 перенесено термін проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Пуратос Україна» на 90 днів або до моменту їх відновлення, в межах п.44.5 ст.44 ПК України.

28.01.2019 за адресою ТОВ «Пуратос Україна» прибули співробітники ГУ ДФС в Одеській області для проведення документальної планової виїзної перевірки.

14.02.2019 співробітниками ГУ ДФС в Одеській області складено акт «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Пуратос Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2018» № 80/15-32-14-14/33933338.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За правилами пункту 75.1.2 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до пункту 77.4 статті 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Згідно з пунктом 77.6 статті 77 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Пунктом 81.1 статті 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У свою чергу, Верховний Суд неодноразово зазначав, що платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відтак, з огляду на наведене, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту ухвалення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платників податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 804/1113/16 (К/9901/19326/18), від 30.11.2018 у справі № 808/1641/15 (К/9901/6626/18).

Таким чином, при вирішенні питання про належний спосіб захисту порушеного права суд у кожному конкретному випадку має виходити з того, що такий захист повинен найбільш повно відповідати меті (цілі), задля досягнення якої був направлений позов.

Разом з тим, визначення можливості або неможливості проведення перевірки платника податків відноситься до дискреційних повноважень посадових осіб контролюючого органу, які проводять таку перевірку. Можливість продовження перевірки може бути оцінена (перевірена) судом, зокрема, за наслідками оскарження податкового повідомлення-рішення, прийнятого у зв'язку з відсутністю у платника податків втрачених документів, що належать або пов'язані з предметом перевірки.

Втім, в основу розглядуваного адміністративного позову ТОВ «Пуратос Україна» покладено твердження про те, наказом заступника начальника ГУ ДФС в Одеській області від 23.11.2018 № 9263 на 90 днів або до моменту їх відновлення, в межах п.44.5 ст.44 ПК України, що на переконання позивача дозволяло прибути фахівцям податкового управління для проведення перевірки 21.02.2019, а не 28.01.2019.

Відповідно до п.44.5 ст.44 ПК України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

З огляду на встановлені судом обставини, а саме надходження повідомлення платника податків ТОВ «Пуратос України» до контролюючого органу про втрачені документи листом від 29.10.2018 № 264 - 29.10.2018, сплив 90-денного строку з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу, припадав саме на 28.01.2019.

Таким чином, позивач припускається помилки, зважаючи на порушення податковим органом вимог податкового законодавства, оскільки помилково ототожнює дату видання наказу про перенесення терміну перевірки (в даному випадку 23.11.2018) із датою, з якою норма п.44.5 ст.44 ПК України пов'язує перенесення термінів перевірок, яка в свою чергу законодавцем визначена днем, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу (за обставин справи 30.10.2018).

Тобто посилання позивача на те, що він вважав термін проведення перевірки перенесеним до 21.02.2019, в аспекті неправомірності дій контролюючого органу щодо прибуття з метою проведення контрольного заходу 28.01.2019, незаконності самого наказу від 23.11.2018 № 9263 на увагу не заслуговують, так як є неспроможними.

При цьому у запиті від 29.01.2019 № 1615/10/15-32-14-14-10 до відома платника податків доведено, що термін вже розпочатої документальної планової виїзної перевірки платника податків з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства на підставі наказу від 23.11.2018 № 9263 було перенесено на 90 днів або до моменту їх відновлення в межах п.44.5 ст.44 ПК України, а саме до 28.01.2019, що позивачем проігноровано.

В той же час, як убачається зі пояснень позивача, що містяться у відповіді на відзив, ТОВ "Пуратос Україна" не заперечується факт допуску співробітників податкового управління до проведення перевірки 23.11.2018, однак зауважує, що в подальшому в такому допуску суб'єктом господарювання було відмовлено, що суд оцінює критично, так як положення податкового законодавства не передбачають такого непослідовного типу поведінки платника податків. Натомість приписами ПК України визначено, що у разі допуску представників контролюючого органу до проведення контрольного заходу відповідна перевірка вважається розпочатою, що цілком узгоджується із принципом правової визначеності.

При цьому вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми забезпечує її однакове застосування, виключає необмеженість трактування у правозастосовній практиці і застерігає від сваволі.

На думку суду, суб'єктом владних повноважень цілком дотримано принцип захисту обґрунтованих сподівань (reasonable expectations), який тісно пов'язаний із принципом юридичної визначеності (legal certainty) і є невід'ємним елементом принципу правової держави та верховенства права. Адже за обставин справи платник податків перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

З іншого боку, тлумачення, яке наводить позивач, не відповідає меті перевірки, змісту прав платника податків, допускає можливість недосягнення перевіркою її мети, невиконання платником податків обов'язку надати посадовим (службовим) особам органів податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки.

Більш того, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 12 березня 2019 року по справі №804/1318/18 (касаційне провадження №К/9901/61199/18) вказав, що незважаючи на те, що зміну дати початку проведення перевірки законодавчо не врегульовано, проте це не означає, що контролюючий орган позбавлений такого права і що таке перенесення неможливе. Наявність рішення контролюючого органу про призначення документальної позапланової виїзної перевірки, прийнятого на підставі, в порядку і у спосіб, передбачений законодавством, зумовлює необхідність його реалізації у спосіб, не заборонений законом, у разі встановлення обставин, які унеможливлюють проведення перевірки у визначений наказом строк.

Натомість, позивачем розпочато даний судовий процес, в результаті чого вбачається мета платника податків нівелювати результати ініційованого контрольного заходу, оформлені актом «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Пуратос Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2018» № 80/15-32-14-14/33933338 від 14.02.2019.

Однак, як зазначено судом вище, якщо відбувався допуск до проведення документальної позапланової виїзної перевірки, і податковим органом фактично реалізовано свою компетенцію на проведення такої перевірки та оформлення її результатів, то дії контролюючого органу щодо призначення та проведення розглядуваної перевірки не є таким, що порушують права позивача.

При цьому позивач не позбавлений права оскаржити прийняті за результатами документальної виїзної перевірки податкові повідомлення-рішення з підстав їх невідповідності закону чи компетенції контролюючого органу початку проведення такої перевірки.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 13.03.2018 по справі № 804/1113/16, зазначивши що платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відтак, з огляду на наведене, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платників податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

При цьому, послідовність дій представника позивача в ході судового розгляду справи (збільшення розміру позовних вимог, подача заяв про вжиття заходів забезпечення позову, надання додаткових пояснень) свідчать на користь висновку про те, що основною метою позивача є уникнення проведення контролюючого заходу за відсутністю відновлених документів.

Також акцентуація позивача на недопуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки за встановлених судом обставин не увагу не заслуговує, оскільки не змінює суті спірних правовідносин та не перетворює спір, в якому допуск до податкової перевірки відбувся (її результати оформлені актом), - у спір, в якому підконтрольний суб'єкт оспорює призначену в його відношенні перевірку.

В той же час суд враховує, що у випадку встановлення податковим органом будь-яких порушень вимог валютного, податкового та іншого законодавства, за результатами яких прийняті акти індивідуально дії - податкові повідомлення-рішення, то належним способом захисту порушеного права такого платника податків слугуватиме саме оскарження повідомлень-рішень. У свою чергу, доказову базу такого спору становитиме саме відновлена первинна документація господарської діяльності.

Визначення можливості або неможливості проведення перевірки платника податків відноситься до дискреційних повноважень посадових осіб контролюючого органу, які проводять таку перевірку. Можливість продовження перевірки може бути оцінена (перевірена) судом, зокрема, за наслідками оскарження податкового повідомлення-рішення, прийнятого у зв'язку з відсутністю у платника податків втрачених документів, що належать або пов'язані з предметом перевірки (постанова ВС від 12.03. 2019 по справі №826/630/15).

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Суд враховує, що оскарження в судовому порядку наказів / запитів / дій податкового органу за обставин розглядуваного спору, тобто за наявності складеного за результатами контрольного заходу акту перевірки, може звести нанівець дієвість адміністративної процедури та здійснення судового контролю за законністю діяльності відповідних органів. В той час, як завданням суду є не судовий контроль за законністю діяльності чи рішень, а захист прав та інтересів особи, які реально порушено.

Будь-які зауваження та заперечення щодо обставин, що передували дійсному порушенню прав платника податків, можуть і повинні бути враховані під час розгляду справи щодо оскарження відповідного рішення, складеного за результатами контрольного заходу. Наразі ж суд не має підстав вважати, що правові гарантії не будуть дотримані.

Суд також визнає безпідставними решту доводів позивача, зокрема посилання на фактично невиїзний характер виїзної перевірки внаслідок неодноразових не допусків Товариством співробітників податкового органу, невикористання первинної документації в ході її проведення тощо, оскільки зазначені обставини підлягають встановленню та оцінці судом під час вирішення відповідного спору щодо наслідків відповідного контрольного заходу.

З цієї ж підстави не заслуговують на увагу посилання сторони позивача на постанову ВС від 19.02.2019 у справі № 826/12859/17, в межах якої судами досліджувалися підстави для висновків податкового органу під час надання правової оцінки оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

В цьому аспекті суд враховує, що за постійною судовою практикою ЄСПЛ, яка керується принципом правильного відправлення судочинства, судові рішення мають достатньою мірою визначати мотиви, з яких вони виходять. Цей обов'язок має різні межі залежно від характеру рішення, його слід аналізувати залежно від кожної конкретної справи (рішення у справах Руїса Торіха і Гіро Балані проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A і 303-B, с. 12, п. 29 та с. 29 - 30, п. 27, і "Хіггінс та інші проти Франції" від 19 лютого 1998 року, Recueil 1998-I, с. 60, п. 42).

Хоча пункт 1 статті 6 і зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, не слід вважати, що цей обов'язок передбачає детальну відповідь на кожний доказ (рішення у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів" від 19 квітня 1994 року, серія A, N 2888, с. 20, п. 61).

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України).

Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії.

Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (ст. 55 Конституції України).

Обов'язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

З огляду на вищевикладене, оскільки податковим органом реалізовано власну компетенцію щодо контрольного заходу, оскарження наказів про призначення перевірки, перенесення термінів її проведення та пов'язаних з цими процесами діями контролюючого органу є недоречними в умовах вичерпаності останніх та не призводять до реального захисту прав та інтересів позивача, у зв'язку із чим суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають.

При вирішенні спору судом також враховані висновки Верховного Суду при виборі і застосуванні норм права, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України .

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Пуратос Україна» (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 115) до Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5), Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8) про скасування наказів та визнання дій і бездіяльності протиправними відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15.04.2019.

Суддя І.В. Завальнюк