Справа № 826/19159/16
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Державної служби інтелектуальної власності України (правонаступником якої є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України), у якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Державної служби інтелектуальної власності України про відмову у видачі патенту за заявкою №а2011 08430 від 04.07.2011 «Спосіб вилучення вуглеводнів з родовищ» та відшкодувати з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у вигляді витрат на прибуття в судові засідання в сумі 515,96грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилався на безпідставність та необґрунтованість висновків, покладених в основу оскаржуваного рішення та вказує на те, що в формулі заявленого ним винаходу дотримано всі вимоги Правил розгляду заявки на винахід, перераховані всі суттєві ознаки достатні для досягнення зазначеного ним технічного результату - як відомі так і нові. Також, позивач стверджує, що всі протиставлені відповідачем документи відносяться виключно до відомих ознак, які не є суттю заявленого ним винаходу.

Рішенням окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Судове рішення вмотивовано тим, що зазначені позивачем ознаки незалежного п. 1 формули винаходу «нагнітання ... води ... з початку розробки до повного виснаження родовища в об'ємі, рівному об'єму вилучення вуглеводнів, ... із заданим тиском на виході і дебітом» відомі з вказаних в п. 2.4. Остаточного висновку документів рівня техніки.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та постановити нове рішення по суті даної справи на підставі наявних в справі документів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.07.2011 року ОСОБА_2 було подано заявку №а201108430 на видачу патенту України на винахід «Спосіб вилучення вуглеводнів з родовищ».

У ході проведення кваліфікаційної експертизи заявки № а 201108430 позивачу були направлені попередні висновки кваліфікаційної експертизи 03.07.2013 вих. № 15896/3A/13 та від 17.01.2014 вих. № Ц 49/3А/14 про невідповідність умовам патентоздатності заявленого винаходу такому критерію патентоздатності, як «винахідницький рівень».

Позивачем було надіслано відповіді від 22.07.2013 та 14.04.2014 на висновки кваліфікаційної експертизи.

За результатами кваліфікаційної експертизи, проведеної відділом Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» з урахуванням змін і додаткових матеріалів, поданих у зв'язку з одержанням заявником попередніх висновків кваліфікаційної експертизи від 03.07.2013 вих. № 15896/3A/13 та від 17.01.2014 вих. № 1149/ЗА/14, встановлено, що заявлений позивачем винахід не відповідає умовам патентоздатності та підготовлено «Остаточний висновок від 19.06.2014 № 14881/ЗА/14 про невідповідність винаходу «Спосіб вилучення вуглеводнів з родовищ» умовам патентоздатності - «винахідницький рівень», затверджений Державною службою інтелектуальної власності України.

Вважаючи такий висновок, який набув статусу рішення про відмову у видачі патенту на винахід, протиправним, позивач звернувся у суд із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», (далі - Закон у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин), Установа - центральний орган виконавчої влади з питань правової охорони інтелектуальної власності; винахід (корисна модель) - результат інтелектуальної діяльності людини в будь-якій сфері технології; патент (патент на винахід, деклараційний патент на винахід, деклараційний патент на корисну модель, патент (деклараційний патент) на секретний винахід, деклараційний патент на секретну корисну модель) - охоронний документ, що засвідчує пріоритет, авторство і право власності на винахід (корисну модель); патент на винахід - різновид патенту, що видається за результатами кваліфікаційної експертизи заявки на винахід; заявка - сукупність документів, необхідних для видачі Установою патенту.

Особа, яка бажає одержати патент (деклараційний патент) і має на це право, подає до Установи заявку (ч. 1 ст. 12 Закону).

Заявка на винахід повинна стосуватися одного або групи винаходів, пов'язаних єдиним винахідницьким задумом (вимога єдиності винаходу) (ч. 4 ст. 12 Закону).

Статтею 13 вказаного Закону визначено, що датою подання заявки є дата одержання Установою матеріалів, що містять принаймні: заяву у довільній формі про видачу патенту (деклараційного патенту), викладену українською мовою; відомості про заявника та його адресу, викладені українською мовою; матеріал, що справляє враження опису винаходу (корисної моделі), викладений українською або іншою мовою. В останньому випадку для збереження дати подання заявки переклад цього матеріалу українською мовою повинен надійти до Установи протягом двох місяців від дати подання заявки.

Дата подання заявки встановлюється згідно з частинами десятою, одинадцятою та дванадцятою статті 16 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону експертиза заявки має статус науково-технічної експертизи, складається з попередньої експертизи, формальної експертизи та, за заявкою стосовно патенту на винахід (секретний винахід), - кваліфікаційної експертизи і проводиться закладом експертизи відповідно до цього Закону та правил, встановлених на його основі Установою.

Частиною 3 ст. 16 вказаного Закону передбачено, що кінцеві результати експертизи заявки, що не вважається відкликаною або не відкликана, відображаються в обґрунтованому висновку експертизи за заявкою, що набирає чинності після затвердження його Установою. На підставі такого висновку Установа приймає рішення про видачу патенту або про відмову у видачі патенту. Рішення Установи надсилається заявнику.

Під час проведення кваліфікаційної експертизи перевіряється відповідність заявленого винаходу умовам патентоздатності, визначеним ст. 7 Закону: новизні, винахідницькому рівню та промисловій придатності (п. 17 ст. 16 Закону).

Зокрема, ч.ч. 3, 4 ст. 7 Закону передбачено, що винахід (корисна модель) визнається новим, якщо він не є частиною рівня техніки. Об'єкти, що є частиною рівня техніки, для визначення новизни винаходу повинні враховуватися лише окремо.

Рівень техніки включає всі відомості, які стали загальнодоступними у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету.

У ч. 7 ст. 7 Закону зазначено, що винахід має винахідницький рівень, якщо для фахівця він не є очевидним, тобто не випливає явно із рівня техніки.

Рівень техніки включає всі відомості, які стали загальнодоступними у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету.

Тобто, винахідницький рівень може оцінювати тільки фахівець у даній галузі техніки, а тому для такого фахівця технічне рішення не має випливати з існуючого рівня техніки.

Згідно з ч. 8 ст. 7 Закону, винахід (корисна модель) визнається промислово придатним, якщо його може бути використано у промисловості або в іншій сфері діяльності.

Згідно з п. 6.5.3.1. Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України, від 05.03.2002 №197 (далі - Правила розгляду), винахід має винахідницький рівень, якщо для фахівця він не є очевидним, тобто не випливає явно з рівня техніки. При визначенні винахідницького рівня заявлений винахід порівнюється не тільки з окремими документами або їх частинами, а й з комбінацією документів або їх частин (так званим збірним прототипом), коли можливість об'єднання документів або їх частин очевидна для фахівця.

Згідно з п. 6.5.3.2. Правил розгляду, при перевірці винахідницького рівня встановлюють відомість з рівня техніки впливу сукупності ознак заявленого винаходу на досягнення зазначеного заявником технічного результату. Якщо така відомість не встановлена, то винахід визнається як такий, що відповідає умові винахідницького рівня.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, зазначені позивачем ознаки незалежного п. 1 формули винаходу «нагнітання ... води ... з початку розробки до повного виснаження родовища в об'ємі, рівному об'єму вилучення вуглеводнів, ... із заданим тиском на виході і дебітом» відомі з таких вказаних в п. 2.4. Остаточного висновку документів рівня техніки: Баишев Б.Т «Регулирование процесса разработки нефтяных месторождений. - М.: Недра, 1978. - С " (далі - Д5); Косарев В.Е. Контроль за разработкой нефтяных и газовых месторождений, пособие для самостоятельного изучения для слушателей курсов повышения квалификации специальности «Геофизика» - Казань: Казанский государственный университет, 2009. - С 13, 14 (http://old.kpfu.ru/f3/bin_files/kontrol-n-g-ml233.pdf) (далі - Д2); RU 2186955 СІ 10.08.2002 (далі-Д8).

Також, позивачем не спростовано, що з матеріалів заявки неможливо встановити стосовно вказаних ознак жодного технічного результату, який би був неочікуваним для фахівців.

Відтак, суд першої інстанції правомірно погодився із доводами відповідача, що вказаний винахід випливає із рівня техніки, тобто є очевидним для фахівця, а відтак не має винахідницького рівня.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач, затвердивши висновок від 19.06.2014 р. № 14881/ЗА/14 про відмову у видачі патенту на винахід за заявкою № а 2011 08430, діяв у спосіб та у межах повноважень, визначених законодавством України.

Доказів, які б спростували висновки експертизи та, як наслідок, свідчили б про протиправність рішення відповідача, позивачем суду не надано. Натомість, наявні в матеріалах справи докази, свідчать про обґрунтованість висновків експертизи, та як наслідок про правомірність оскаржуваного рішення.

Надаючи оцінку доводам позивача в частині стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ст. 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При цьому, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Втім позивач не довів суду ані факту спричинення моральної шкоди, ані причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та спричиненням моральної шкоди, оскільки суду не надано жодних доказів завдання позивачам фізичного болю, душевних страждань або приниження репутації фізичної особи.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі щодо того, що в судовому засіданні суду першої інстанції не застосовувалися звукозаписуючі технічні засоби не заслуговують на увагу та суперечать матеріалам справи, зокрема протоколам судового засідання та диску із звукозаписом судового засідання, які наявні в матеріалах справи.

Окрім того, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на не залучення до участі в судовому засіданні спеціаліста в області нафтогазовидобування для незалежної оцінки доводів сторін, оскільки такі суперечать вимогам процесуального права, так як оцінку доводам сторін надає лише суд. До того ж, позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких висновків експертів за наслідками проведення відповідних досліджень чи експертиз. В суді першої та апеляційної інстанції сторони не подавали клопотань про призначення експертизи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 15 квітня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма