Справа № 160/8837/18
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2019 року Справа № 160/8837/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов, -
ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд визнати нечинними та скасувати постанови Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області №044589 від 18.10.2018р. про застосування до ОСОБА_2 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн. та №044662 від 25.10.2018р. про застосування до ОСОБА_2 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700, 00 грн. за допущення порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2018р. відкрито провадження по справі №160/8837/18 за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін згідно ч. 2 ст. 257 та ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України та призначено справу до розгляду з 04.01.2019р у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
04.02.2019р. до суду надійшов від представника Державної служби України з безпеки на транспорті відзив на позовну заяву із клопотанням про заміну відповідача по справі, у якому заявник зазначив, що Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області у відповідності до Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015р. є територіальним органом Державної служби України з безпеки на транспорті та діє як структурний підрозділ апарату даної служби, що не має статусу юридичної особи, у звязку з чим є неналежним відповідачем у справі, тому заявник просив суд замінити Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області на належного відповідача Держану службу України з безпеки на транспорті.
Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України - у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обовязкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обовязкові для особи, яку він замінив.
З огляду на викладене, враховуючи клопотання представника Державної служби України з безпеки на транспорті про заміну відповідача на належного, суд вважає за необхідне здійснити замінити первісного відповідача по справі на Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека).
В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 посилався на протиправність оскаржуваних постанов з огляду на необґрунтованість висновків перевірок, за наслідками яких спірні постанови було прийнято. Так, позивач не погоджується зі встановленими під час перевірок порушеннями статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки на момент перевірки у водія були в наявності всі необхідні для нерегулярного пасажирського перевезення документи, оформлені відповідно до вимог чинного законодавства.
Позиція відповідача відображена у відзиві на позовну заяву та полягає у правомірності виданих територіальним органом Укртрансбезпеки постанов про застосування адміністративно-господарських штрафів. Так, відповідач зазначив, що під час рейдових перевірок перевізником (ОСОБА_2О.) не було надано до перевірки договору з замовником транспортних послуг, інформаційного листа та документу, що засвідчує оплату транспортних послуг, а під час перевірки від 28.08.2018р. також не надано протоколу перевірки та адаптації тахографа за 28.08.2018р., особистої картки водії, роздруківки до цифрового тахографу за 28.08.2018р.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.
20.08.2018р. та 28.08.2018р. посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області було проведено рейдові перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами яких ними складено Акти за №101626 від 20.08.2018р. та за №101201 від 28.08.2018р., у яких зафіксовано, що:
- автобус марки Меrcedes-Benz 518 СDI (номерний знак НОМЕР_1), при здійсненні нерегулярних пасажирських перевезень під час здійснення відправлення за маршрутом «Дніпро-Київ» з пл. Вокзальної у м.Дніпро о 14:00 год. 20.08.2018р. працівниками Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області було перевірено на наявність обставин, що визначені п.15 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006р., однак при перевірці документів, що визначені ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п.2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001р. водієм не було надано до перевірки договору з замовником транспортних послуг, інформаційного листа (додаток до договору) та документу, що засвідчує оплату транспортних послуг (акт №101626 від 20.08.2018р.);
Управлінням Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області надіслано позивачу повідомлення про розгляд справи №4119/21-18 від 11.09.2018р. про порушення законодавства про автомобільний транспорт, який призначено на 27.09.2018р., однак дане відправлення було повернуто працівниками служби поштового звязку із відміткою «За закінченням терміну зберігання».
За результатами розгляду справ про порушення законодавства про автомобільний транспорт, Управлінням Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області винесено:
-постанову №044589 від 18.10.2018р., у відповідності до якої за порушення перевізником вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» на підставі акта №101626 від 20.08.2018р. у відповідності до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» до ОСОБА_2 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700, 00 грн.;
-постанову №044662 від 25.10.2018р., у відповідності до якої за порушення перевізником вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» на підставі акта №101201 від 28.08.2018р. у відповідності до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» до ОСОБА_2 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700, 00 грн.
Не погодившись із вищезазначеними постановами територіального органу Укртрансбезпеки, ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Згідно із частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.
Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, урегульовано Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006р. (надалі - Порядок №1567).
Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку №1567, органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
За змістом пункту 21 Порядку № 1567, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Законом України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.
Стаття 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначає документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, а саме для нерегулярних пасажирських перевезень:
- для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;
- для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.
Пунктом 56 Правил №176 (у редакції чинній до 17.03.2018р.), було визначено, що договір на здійснення нерегулярних перевезень, що укладається між юридичною або фізичною особою та перевізником у письмовій формі, повинен містити дату і час здійснення перевезень, початковий та кінцевий пункти маршруту, маршрут перевезення і державний реєстраційний номер транспортного засобу.
Типову форму договору про здійснення нерегулярних перевезень затверджує Мінінфраструктури.
Пунктом 3.3 Типової форми договору визначено, що перевізник, зокрема: готує Інформаційний лист (на кожний автобус); перед початком виконання перевезень пасажирів завчасно подає факсограмою, на електронну адресу або нарочно копію Інформаційного листа за формою, наведеною в додатку до Типової форми договору про здійснення нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом на внутрішньообласних маршрутах протяжністю понад 50 км та міжобласних маршрутах, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 20.06.2012 № 331, відповідному територіальному органу Державної служби України з безпеки на транспорті за місцем проведення державної реєстрації Перевізника та отримує реєстраційний номер Інформаційного листа, який проставляється в Інформаційному листі.
Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктом 23 постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту" №181 від 07.02.2018р., яка набрала законної сили 17.03.2018, у пункті 56: 1) абзац перший після слів "транспортного засобу" доповнити словами "та мету поїздки"; 2) абзац другий виключити.
Таким чином, починаючи з 17.03.2018р., внаслідок внесених змін до пункту 56 Правил №176, припинився обов'язок перевізника укладати договір із замовником транспортних послуг із дотриманням Типової форми договору, якою, у свою чергу, було визначено обов'язок перевізника оформляти та реєструвати в територіальних органах Укртрансбезпеки інформаційний лист.
Зважаючи на зміни, що відбулися у чинному законодавстві, суд робить висновок, що після 17.03.2018р. відсутність у водія транспортного засобу, що здійснює нерегулярні пасажирські перевезення, відомостей про реєстрацію інформаційного листа в територіальних органах Укртрансбезпеки, не є порушенням статті 39 Закону № 2344-III.
Стосовно документа, що підтверджує оплату транспортних послуг, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 2 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг розрахунковий документ - документ встановлених форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.
Разом з тим, якщо форма та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обов'язковим, визначена Положенням Про форму та зміст розрахункових операцій, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №13 від 21.01.2016р., то форма та зміст товарного чека на теперішній час законодавчо не визначена. Таким чином, суб'єкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми.
На підставі викладеного, суд робить висновок, що товарний чек є розрахунковим документом, який підтверджує факт оплати наданих послуг.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При вирішенні питання щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд виходить із того, що відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Оскільки оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарських штрафі є актами індивідуальної дії, то належним способом захисту буде визнати їх протиправними та скасування.
Водночас помилкове формулювання позовних вимог в частині визнання нечинними та скасування даних постанов із зазначенням невірних реквізитів останніх (номер та дата прийняття) не впливає на результат вирішення даного спору, з огляду на що позов у даній частині належить задовольнити шляхом саме визнання протиправними та скасування спірних постанов.
З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов підлягає задоволенню в частині визнання протиправною та скасування постанови Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про застосування адміністративно-господарського штрафу за №044589 від 18.10.2018р.
Натомість, щодо решти позовних вимог, які полягають у в оскарженні постанови Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про застосування адміністративно-господарського штрафу за №044662 від 25.10.2018р., суд звертає увагу на наступне.
Підставою для прийняття Управлінням Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області даної спірної постанови стали результати проведеної 28.08.2018р. рейдової перевірки, за підсумками якої було складено Акт за №101201 від 28.08.2018р., у якому фахівцями територіального органу Укртрансбезпеки зафіксовано порушення позивачем вимог ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" у вигляді надання послуг з нерегулярних перевезень без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: не оформлено договір із замовником транспортних послуг, документи, що засвідчують оплату транспортних послуг, протокол перевірки і адаптації тахографа, особисту картку водія, роздруківку цифрового тахографа за 28.08.2018р..
З огляду на викладене, постановою за №044662 від 25.10.2018р. територіальним органом Укртрансбезпеки застосовано до ОСОБА_2 адміністративно-господарський штраф в сумі 1700, 00 грн.
Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Таким чином, перелік необхідних документів не є вичерпним, оскільки у ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.
Згідно з п. 6.2 Положення №340, облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.
У відповідності до п.6.3. Положення №340 - водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.
Згідно із пунктом 7.1. Положення №340 - перевірка додержання режиму праці та відпочинку водія здійснюється Державною службою України з безпеки на транспорті з дотриманням вимог Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567.
Пунктом 7.2. Положення №340 визначено, що головний орган, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху, здійснює перевірку встановленого режиму праці і відпочинку водіїв відповідно до чинного законодавства України.
Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та звязку України №385 від 24.06.2010р. (далі - Інструкція).
Відповідно до п.1.4 Інструкції, контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.
Згідно з п.3.3 Інструкції, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Відповідно до п.3.5. Інструкції перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.
Пунктом 3.6. Інструкції передбачено, що перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов'язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.
Виходячи з положень наведених норм, водії транспортних засобів, які обладнані цифровими тахографами повинні надавати інспектору для контролю картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа, а автоперевізники зобовязані здійснювати періодичний контроль за належним використанням водіями карток водія до цифрового тахографу шляхом зберігання впродовж 12 місяців роздруківок даних роботи цифрового тахографу.
Таким чином, саме автомобільний перевізник несе відповідальність за належне використання водіями індивідуальної контрольної книжки водія або протоколу перевірки та адаптації тахографа.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України - в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідач, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Так, в ході розгляду справи відповідач повністю довів правомірність спірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу за №044662 від 25.10.2018р., якою накладено на позивача штрафну санкцію за порушення ОСОБА_2 вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» у вигляді не оформлення і не надання останнім під час рейдової перевірки протоколу перевірки і адаптації тахографа, особистої картки водія, роздруківки цифрового тахографа за 28.08.2018р., що також не спростовано позивачем в ході розгляду даної справи.
З огляду на викладене, позов ОСОБА_2 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст.ст. 143 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
Згідно із приписами ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем у матеріалах справи відсутні.
При задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобовязати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обовязку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на те, що адміністративний позов ОСОБА_2 - задоволено частково, суд доходить до висновку, що сума сплаченого позивачем судового збору за подачу адміністративного позову до суду в сумі 704, 80 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі №160/8837/18 (Державна служба України з безпеки на транспорті).
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про застосування адміністративно-господарського штрафу за №044589 від 18.10.2018р.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова