Справа № 810/1394/16
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1394/16 Суддя (судді) першої інстанції: Басай О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕЙТ ОІЛ» до Головного управління ДФС у Полтавській області, про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «СТЕЙТ ОІЛ», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати неправомірним та скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 28.03.2016 № 315 «Про проведення фактичної перевірки».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи та порушено норми матеріального права.

Заслухавши в судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "СТЕЙТ ОІЛ" (ідентифікаційний код 39436796) зареєстроване в якості юридичної особи 10.10.2014 за адресою: 08702, Київська область, м. Обухів, вул. Миру, буд. 17-А, оф. 4А, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.07.2018 № (том 1, а.с. 165-167).

28 березня 2016 року Головним управлінням ДФС у Полтавській області прийнято наказ №315 про проведення фактичної перевірки ТОВ "СТЕЙТ ОІЛ", з якого вбачається, що посадовими особами контролюючого органу, на підставі вимог пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75 та пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, з 29.03.2016 буде проводитись фактична перевірка позивача тривалістю 10 діб, за місцем фактичного провадження діяльності його господарської одиниці - автозаправного комплексу (магазин та АЗС), розташованого за адресою: м. Полтава, вул. Серьогіна, 4б, з метою контролю щодо дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів за період з 01.01.2014 по 29.03.2016 (том 1, а.с. 26).

На підставі вказаного наказу та направлень на перевірку від 28.03.2016 №495, від 28.03.2016 №500, від 28.03.2016 №501 та від 28.03.2016 №502 (том 1, а.с. 27-30), посадовими особами відповідача 29.03.2016 здійснено виїзд за адресою об'єкта перевірки, проте уповноважена особа (директор) автозаправного комплексу ТОВ "СТЕЙТ ОІЛ" ознайомившись з наказом відмовила посадовим особам відповідача у допуску до проведення перевірки. Факт відмови зафіксовано контролюючим органом в акті від 29.03.2016 (зареєстрований в органі доходів і зборів 30.03.2016 за № 55/16-31-39436796) (том 1, а.с. 31-33).

Позивач вважає, що наказ, яким ініційовано фактичну перевірку, суперечить вимогам чинного податкового законодавства, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом порушеного права з даним адміністративним позовом.

Вважаючи, що наказ відповідача, яким ініційовано фактичну перевірку, є незаконним та необґрунтованим, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2018 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СТЕЙТ ОІЛ" задоволено, оскаржуваний наказ визнано протиправним та скасовано.

Постановою Верховного Суду від 22.05.2018 постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2018 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що наказ від 28.03.2016 №315 "Про проведення фактичної перевірки" прийнято відповідачем з порушенням вимог Податкового кодексу України, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин, далі - ПК), контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 61.1 ст.61 ПК, податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 62.1 статті 62 ПК, податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з приписами підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК).

Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності певних обставин, зокрема, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Як вбачається з матеріалів справи, фактична перевірка ТОВ "СТЕЙТ ОІЛ" була призначена наказом Головного управління ДФС у Полтавській області від 28.03.2016 №315 "Про проведення фактичної перевірки", на підставі вимог підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75 та підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, з метою контролю щодо дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів за період з 01.01.2014 по 29.03.2016.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції у цій справі та направляючи її на новий розгляд, Верховний суд звернув увагу, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною з якою законодавець пов'язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб'єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред'явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. В даному випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Поряд з цим Верховний Суд зазначив, що призначаючи фактичну перевірку щодо здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального фахівці контролюючого органу вправі здійснювати перевірку виключно з вказаних питань.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у контролюючого органу відсутні повноваження призначати фактичну перевірку, здійснюючи функції, визначені законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, та поряд з цим зазначати іншу мету контролю, а саме - "дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів".

Так, як було визначено Верховним Судом у постанові від 22 травня 2018 року у даній справі, інші питання, окрім тих, що пов'язані з виробництвом та обігом підакцизних товарів під час проведення відповідної перевірки не досліджуються (не перевіряються).

Відтак, твердження апелянта щодо неврахування судом першої інстанції п. 80.2.5 Податкового кодексу України як підстави для проведення перевірки, є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги відповідача жодним чином не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні Київського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року, а отже не є підставою для його скасування.

Відповідно до частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕЙТ ОІЛ» до Головного управління ДФС у Полтавській області, про визнання протиправним та скасування наказу.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 17.04.2019.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма