Справа № 320/5628/18
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5628/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ганечко О.М.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 06.11.2017 у справі № 810/2836/17, у зв`язку із поверненням виконавчого листа № 810/8236/17, як такого, що не підлягає виконанню;

- зобов`язати Державну казначейську службу України прийняти до виконання виконавчий лист № 810/2836/17.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 06.11.2017 у справі № 810/2836/17, у зв`язку із поверненням виконавчого листа № 810/2836/17, виданого стягувачу - ОСОБА_3 для стягнення на його користь судового збору у сумі 1280,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Відділу Державної виконавчої служби Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополі, як такого що не підлягає виконанню.

Зобов`язано Державну казначейську службу України прийняти до виконання виконавчий лист № 810/2836/17.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Київським окружним адміністративним судом, після розгляду адміністративного позову ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополі про зобов`язання вчинити певні дії, прийнято постанову від 06.11.2017 у справі № 810/2836/17, резолютивна частина якої передбачала стягнення на користь ОСОБА_3 судового збору в сумі 1280,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Відділу Державної виконавчої служби Гагарінського районного управління юстиції у місті Севастополі. (а. с. 12-15)

Постанова набрала законної сили 16.01.2018, з огляду на що, 24.01.2018 Київським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист № 810/2836/17. (а. с. 6)

06.03.2018 позивач звернувся до Державної казначейської служби України із заявою про виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.11.2017 у справі №810/2836/17. (а. с. 5-8)

Листом № 5-13/2521-3514 від 19.04.2018 Державна казначейська служба України повернула позивачу виконавчий лист як такий, що не підлягає виконанню, з тих підстав, що боржником за виконавчим документом, є державний орган, який знаходиться на тимчасово окупованій території України. Додатково зазначено, що територіальні органи Казначейства в АР Крим та місті Севастополі створені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2011 № 651 «Про утворення територіальних органів Державної казначейської служби», однак, на теперішній час, парламентом не визначено розташування вказаних органів поза межами тимчасово окупованої території, що фактично обумовлює неможливість їх функціонування (а. с. 9-11).

На переконання позивача, не прийняття Державною казначейською службою України до виконання виконавчого листа № 810/2836/17, порушує його право на отримання належних йому грошових коштів та фактично є відмовою відповідача виконувати рішення суду, що у свою чергу зумовило звернення до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що обов'язок щодо виконання рішення суду та вищевказаного виконавчого листа, покладено на Державну казначейську службу України, як на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Крім того, суд першої інстанції наголосив на тому, що чинним законодавством України передбачено альтернативу дій, у разі відсутності рахунку, з якого може бути списано суму коштів, а отже, повернення виконавчого листа здійснено без наявності визначених на те підстав та повноважень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У свою чергу, Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання. (ст. 1 Закону)

Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»)

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржника, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845. (надалі по тексту також - Порядок № 845)

У цьому Порядку терміни вживаються в такому значенні: безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів;

боржники - це визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання;

виконавчі документи - це оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України «Про виконавче провадження». (п. 2 Порядку № 845)

Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). (п. 3 Порядку № 845)

Орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли 1) виконавчий документ: не підлягає виконанню органом Казначейства; подано особою, що не має відповідних повноважень; пред'явлено до виконання з пропущенням установленого строку; не відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження»; 2) судове рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку; 3) боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» 4) суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов'язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом; 5) стягувач узгодив відсутність зазначеної у виконавчому документі суми залишку невідшкодованого податку на додану вартість; 6) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 7) суми коштів, зазначені у виконавчому документі, перераховані боржником стягувачу; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) протягом місяця з дня звернення до стягувача для отримання додаткових відомостей для виконання рішення про стягнення коштів ним не надано таких відомостей органу Казначейства; 10) рішення про стягнення коштів з одержувача бюджетних коштів не відповідає заходам, передбаченим бюджетною програмою; 11) наявні інші передбачені законом випадки.

У разі повернення виконавчого документа орган Казначейства робить відмітку на такому документі про його повернення із зазначенням підстави та дати повернення, яка засвідчується підписом відповідальної особи, скріпленим гербовою печаткою. (п. п. 9, 9і Порядку № 845)

Безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника. (п. 47 Порядку № 845)

Як убачається з матеріалів справи, відповідач повернув виконавчий лист Київського окружного адміністративного суду № 810/2836/17 із посиланням на п. 9 Порядку № 845. (а. с. 10)

Варто зазначити, що будь-які рішення суб'єкта владних повноважень повинні ґрунтуватись на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб'єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку, а у разі відмови у вчиненні певних дій надати обгрунтовану відмову з посиланням на конкретну норму закону.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не зазначив, який саме підпункт п. 9 Порядку № 845 став підставою для повернення виконавчого листа позивачу, що не відповідає наведеним вище вимогам щодо чіткості та зрозумілості рішення суб'єкта владних повноважень, та породжують їх неоднозначне трактування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів вважає цілком обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що обов'язок щодо виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.11.2017 у справі № 810/2836/17 та відповідного виконавчого листа, покладено на відповідача, як на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Крім того, чинним законодавством врегульовано дії відповідного органу казначейства у разі встановлення відсутності у державного органу рахунків, незалежно від причин виникнення таких обставин, з яких можуть бути списані кошти, що у свою чергу виключає можливість суб'єкта владних повноважень повертати виконавчі документи стягувачам, як такі, що не підлягають виконанню, з підстав відсутності рахунків державного органу та неврегульованості питання переміщення такого органу на контрольовану органами державної влади територію України.

Так, ч. 2 ст. 6 КАС України, передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Слід зазначити, що, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi «проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого ст. 1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004).

Отже, позивач, отримавши рішення суду (виконавчий лист) про стягнення на його користь коштів та пред'явивши це рішення (виконавчий лист) до органу казначейської служби, мав «законні сподівання» на його безперешкодне та швидке виконання.

Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» Консультативна рада Європейських суддів вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов'язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх ex-officio. Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача стосовно повернення позивачу виконавчого документа здійснено без наявності підстав та повноважень, передбачених Конституцією України та законами України, а також попри встановлені законом гарантії держави щодо виконання судових рішень та авторитету судової влади в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обгрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов