Справа № 200/12345/18-а
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 р. Справа№200/12345/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Голуб В.А.,

при секретарі Мангуш З.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Малиновка» до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.07.2018 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, від 17.07.2018 року № 3, № 3, вимоги про сплату боргу від 17.07.2018 року № Ю-3 та рішення про застосування штрафних санкцій від 17.07.2018 року № 3, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Малиновка» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.07.2018 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, від 17.07.2018 року № 3, №3, вимоги про сплату боргу від 17.07.2018 року № Ю-3 та рішення про застосування штрафних санкцій від 17.07.2018 року № 3.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що податковим органом у період з 21.05.2018 року по 18.06.2018 року проводилась планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «МАЛИНОВКА» за період з 01.01.2015 року по 31.03.2018 року з питань дотримання вимог податкового, валютного, митного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування. За результатами даної перевірки складено ОСОБА_2 перевірки № 677/05-99-14-15/34626614 від 23.06.2018 року. ТОВ «Малиновка» не погоджується з податковими повідомленнями-рішеннями від 12.07.2018 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, від 17.07.2018 року № 3, №3, вимоги про сплату боргу від 17.07.2018 року № Ю-3 та рішення про застосування штрафних санкцій від 17.07.2018 року № 3, які винесені за наслідками проведеної перевірки, а тому позивач просить визнати їх протиправними та скасувати.

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, вмотивований тим, що перевіркою встановлено факти порушення вимог законодавства, що зафіксовані в акті перевірки. На думку податкового органу, ним правомірно винесено спірні податкові повідомлення-рішення від 12.07.2018 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, від 17.07.2018 року № 3, №3, вимогу про сплату боргу від 17.07.2018 року № Ю-3 та рішення про застосування штрафних санкцій від 17.07.2018 року № 3. На підставі цього, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Малиновка» до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.07.2018 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, від 17.07.2018 року № 3, №3, вимоги про сплату боргу від 17.07.2018 року № Ю-3 та рішення про застосування штрафних санкцій від 17.07.2018 року № 3 та відкрито провадження по справі № 200/12345/18-а. Призначено підготовче засідання по адміністративній справі № 200/12345/18-а за правилами загального позовного провадження на 14 годину 00 хвилин 12.12.2018 року у приміщенні Донецького окружного адміністративного суду, розташованого за адресою: 84122, Донецька обл., м. Словянськ, вул. Добровольського, 1.

У підготовчому засіданні 12.12.2018 року судом було оголошено перерву до 12-00 год. 16.01.2019 року.

Ухвалою суду від 16.01.2019 року заяву представника позивача про відкладення підготовчого засідання по даній адміністративній справі, - задоволено. Відкладено підготовче засідання по адміністративній справі до 15-00 год. 04.02.2019 року. Продовжено строк підготовчого провадження по адміністративній справі, - на тридцять днів з ініціативи суду.

Підготовче засідання відкладено з 04.02.2019 року на 19.02.2019 року о 13-00 год.

Ухвалою суду від 19.02.2019 року закрито підготовче провадження по адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Малиновка» до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.07.2018 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, від 17.07.2018 року № 3, №3, вимоги про сплату боргу від 17.07.2018 року № Ю-3 та рішення про застосування штрафних санкцій від 17.07.2018 року № 3. Призначено судовий розгляд по суті на 11 годину 00 хвилин 05.03.2019 року.

У судовому засіданні 05.03.2019 року судом було оголошено перерву до 10-00 год. 19.03.2019 року.

Ухвалою суду від 19.03.2019 року клопотання представників сторін про надання часу для примирення та зупинення провадження по адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Малиновка» до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.07.2018 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, від 17.07.2018 року № 3, №3, вимоги про сплату боргу від 17.07.2018 року № Ю-3 та рішення про застосування штрафних санкцій від 17.07.2018 року № 3, - задоволено. Зупинено провадження у справі до 10:00 години 03.04.2019 року. У судовому засіданні 03.04.2019 року поновлено провадження по справі.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, а представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Малиновка» (далі ТОВ «Малиновка»), зареєстровано в якості юридичної особи () за адресою: 87062, Донецька обл., Нікольський район, селище Малинівка, вулиця Центральна, будинок 5А. Про вказане свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Підприємство діє на підставі статуту ( т. 1 а.с. 22-40).

Відповідач, Головне управління ДФС у Донецькій області, є юридичною особою та у відповідності до норм Податкового кодексу України є органом державної влади, уповноваженим здійснювати функцію контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, установлених цим Кодексом, а також перевіряти достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків та зборів.

В період з 21.05.2018 року по 18.06.2018 року проводилась планова виїзна документальна перевірка ТОВ «Малиновка» за період з 01.01.2015 року по 31.03.2018 року з питань дотримання вимог податкового, валютного, митного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

За результатами даної перевірки складено ОСОБА_2 перевірки № 677/05-99-14-15/34626614 від 23.06.2018 року (далі - ОСОБА_2 перевірки). Перевірка здійснювалась на підставі направлень від 18.05.2018 року за № 1057, № 1058, № 1059, № 1060, від 05.05.2018 за № 955, виданих Головним управлінням ДФС у Донецькій області (т.1 а.с.41-111, т. 21 а.с.176-250, т. 22 а.с.1-32).

За результатами перевірки контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 12.07.2018 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, від 17.07.2018 року № 3, № 3, вимоги про сплату боргу від 17.07.2018 року № Ю-3 та рішення про застосування штрафних санкцій від 17.07.2018 року № 3 (т.1 а.с.140-147, т. 22 а.с.33-35).

02.07.2018 року ТОВ «Малиновка» направило свої заперечення на акт перевірки до Головного управління ДФС у Донецькій області (т.1 а.с.113-117).

В свою чергу, листом від 12.07.2018 року № 29395/10/05-99-14-15 відповідачем було надано відповідь на заперечення (т.1 а.с.118-139).

30.07.2018 року ТОВ «Малиновка» звернулось до Державної фіскальної служби України із скаргою про скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі акту перевірки (т.1 а.с.149-156).

22 серпня 2018 року за вих. № 27257/6/99-99-11-01-01-25 Директором Департаменту адміністративного оскарження та судового супроводження Державної фіскальної служби України ОСОБА_3 було прийняте рішення про продовження строку розгляду скарги до 04.10.2018 року включно (т.1 а.с.157).

В подальшому, ТОВ «Малиновка» отримало рішення Державної фіскальної служби України від 04.10.2018 року за № 32463/6/99-99-11-01-01-25 про результати розгляду скарги, яким залишила без змін податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 12.07.2018 року за № НОМЕР_1, за № НОМЕР_2, та податкові повідомлення рішення від 17.07.2018 року за № 3, за № 3, за № 3 (т.1 а.с.158-167).

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

По-перше, суд вважає за необхідне розглянути питання щодо правомірності податкового повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 12.07.2018 року, яке винесене ТОВ «Малиновка», в частині збільшення суми грошового зобовязання за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 503 941, 00 грн.

Так, відповідно до розрахунку ГУ ДФС у Донецькій області, ТОВ «Малиновка» в порушення п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями (далі- Податковий кодекс України), до складу податкових зобовязань по р.1 Декларації з ПДВ не включено суми ПДВ з вартості харчування у загальній сумі ПДВ 57 266, 00 грн.

Суд зазначає, що суми ПДВ, нараховані (сплачені) підприємством платником податку у зв'язку з придбанням продуктів харчування для забезпечення безкоштовного харчування своїх працівників на умовах шведського столу, включаються до складу податкового кредиту такого підприємства за умови наявності відповідного документального підтвердження (податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних, зареєстровані в ЄРПН, митні декларації, інші документи, передбачені підпунктом 201.11 статті 201 ПК України).

При цьому, якщо вартість зазначеного безкоштовного харчування включається до вартості товарів/послуг, операції з постачання яких є об'єктом оподаткування та пов'язані з отриманням доходів зазначеним підприємством, дані товари визнаються такими, що призначаються для використання/використані в господарській діяльності, і додаткового нарахування податкових зобов'язань за правилами, встановленими пунктом 198.5 статті 198 ПК України, не здійснюється.

В свою чергу, якщо вартість послуг з харчування не включається до вартості товарів/послуг, то дані товари/послуги визнаються такими, що постачаються безоплатно в межах господарської діяльності, а тому податкові зобов'язання нараховуються відповідно до пункту 185.1 статті 185 Кодексу, база оподаткування ПДВ визначається згідно з пунктом 188.1 статті 188 ПК України. Податкові зобов'язання відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України також не нараховуються.

Матеріалами справи підтверджено, що списання використаних в процесі приготування готових страв для харчування робітників відносилось до утримання польових станів: власних продуктів (мясо після обвалу) Д-т 911 (загальновиробничі витрати рослинництва) К-т 261, 262, 272, 281 (готова продукція промпереробки рослинництва: списання олії рослинної, готова продукція промпереробки тваринництва, продукція сільськогосподарського призначення (тваринництво), товари на складі; покупних продуктів харчування Д-т 911 К-т 2011 (сировина та матеріали) (т.1 а.с.169-170).

Крім того, по закінченню звітного року загально виробничі витрати, в тому числі і витрати на харчування робітників, були розподілені на витрати по вирощуванню кожної сільхозкультури, згідно з прийнятою базою розподілу (т.1 а.с.171-173).

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Таким чином, надання безкоштовного харчування працівникам передбачає наявність витрат підприємства на таку операцію, проте дає можливість не нараховувати зобов'язання ПДВ, користуючись правом на податковий кредит.

Враховуючи, що вартість безкоштовного харчування позивачем включена до вартості товарів/послуг, операції з постачання яких є об'єктом оподаткування та пов'язані з отриманням доходів, такі призначаються для використання/використані в господарській діяльності, а тому суд вважає, що відповідач безпідставно встановив заниження ТОВ «Малиновка» податкових зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 57 266, 00 грн. у зв'язку з безкоштовним харчуванням своїх працівників за принципом «шведського столу».

Крім того, суд звертає увагу, що в акті перевірки та розрахунку до податкового повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 12.07.2018 року податковим органом неодноразово допущено арифметичні помилки при викладені конкретної суми ПДВ з вартості харчування. Так, контролюючим органом в акті перевірки зазначено 57 466 грн (т. 1 а.с.66), замість вірної 57 266 грн (т. 1 а.с. 141).

Отже, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення вимог в цій частині.

Стосовно того, що до складу податкового зобовязання декларації з ПДВ за грудень 2016 року не включено суму ПДВ по податковій накладній, складеній та зареєстрованій ТОВ «Малиновка» в Єдиному реєстрі податкових накладних (реєстраційний номер НОМЕР_3) № 11 від 31.12.2016 року (дата реєстрації 13.01.2017 року) на суму ПДВ 275 139, 90 грн, суд зазначає наступне.

Так, на думку позивача у разі якщо податкова накладна була самостійно визнана помилковою, вона відповідно, не має бути включена до декларації з ПДВ за грудень 2016 року.

ОСОБА_4 встановлено, що 31.12.2016 року ТОВ «Малиновка» було подано податкову накладну № 11, якою визначено загальну суму податку на додану вартість за основною ставкою 275 139, 92 грн (т. 5 а.с.89-90).

В свою чергу, відповідно до акту перевірки встановлено, що ТОВ «Малиновка» самостійно проаналізовано ціни на сільгосппродукцію, реалізовану продовж 2016 року, та донараховано умовне податкове зобовязання по товарним позиціям, які було реалізовано за ціною нижче ринкової. Бухгалтерську довідку, на підставі якої нараховано умовне зобовязання, до перевірки не надано.

Під час вибіркової перевірки встановлено, що донараховано умовне зобовязання по податковим накладним, які виписані на наступні позиції: вартість бичків, вартість корів на відгодівлі, та теличок, яка становить менше 18 грн.

Проте, позивачем зазначено, що вказана податкова накладна є помилковою, та ТОВ «Малиновка» 31 травня 2018 року надало розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної від 31.12.2016 року № 11, яким зменшено суму податкового зобовязання та податкового кредиту (т. 5 а.с.86-87).

Суд погоджується із позицією позивача щодо наявності в нього права на подати розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної у випадку помилкового її складання.

Однак, відповідно до приписів чинного законодавства визначено, що розрахунок коригування кількісних і вартісних показників має бути подано до початку проведення документальних планових та позапланових перевірок (п. 50.2 ст.50 Податкового кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи перевірка ТОВ «Малиновка» була розпочата 21.05.2018 року, відповідно до акту перевірки № 677/05-99-14-15/34626614 від 23.06.2018 року (т.1 а.с.44).

Отже, відповідачем подано розрахунок коригування вже після проведення перевірки, а тому в цій частині дії контролюючого органу жодним чином не суперечать вимогам чинного законодавства.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що у діях ТОВ «Малиновка» вбачається зловживання правами, оскільки вказаний розрахунок було подано після спливу 2 років та вже під час проведення перевірки підприємства.

Водночас, суд звертає увагу, що контролюючим органом помилково вказано у розрахунку до податкового повідомлення-рішення від 12.07.2018 року № НОМЕР_1 суму заниження податкового зобовязання з податку на додану вартість по декларації № НОМЕР_4. Так, контролюючим органом вказано 275 384 грн. Натомість вірною є сума 275 139, 90 грн.

Суд, зазначає, що не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності у разі наявності формальних помилок. Рішення може бути скасоване тільки з метою виправлення істотної помилки. Вказана позиція узгоджується із рішенням від 23.07.2009 Європейського суду з прав людини у справі «Сутяжник проти РФ», яку наведено в окремій думці судді Верховного ОСОБА_4 Берназюка від 25.04.2018 року (справа № 826/5575/17).

З огляду на наведене, вимоги в цій частині не підлягають задоволенню та контролюючим органом правомірно винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 12.07.2018 року, яке винесене ТОВ «Малиновка», в частині збільшення суми грошового зобовязання за платежем: податок на додану вартість на суму 275 140 грн та нараховані штрафні санкції на цю суму у розмірі 68 785 грн.

Стосовно завищення ТОВ «Малиновка» задекларованих показників податкового кредиту на суму 74 806 грн., у т.ч. за березень 2016 року - у сумі 50 611 грн., за квітень 2016 року - у сумі 24 195 грн., відповідно до взаємовідносин з контрагентом ТОВ «ОСОБА_2 бізнес груп» суд зазначає наступне.

Так, в матеріалах справи міститься договір купівлі продажу товару № 9019а від 22.03.2016 року між ТОВ «Малиновка» та ТОВ «ОСОБА_2 бізнес груп», відповідно до якого ТОВ «АЛЬТЕР ОСОБА_5» передає позивачу сільськогосподарську продукцію. Вказаний договір був предметом дослідження під час перевірки ТОВ «Малиновка» (т.1 а.с.185-189).

Виконання вказаного договору підтверджено видатковими та товаро-транспортними накладними, які були надані позивачем як під час перевірки так і долучені до матеріалів справи (т.1 а.с.191-202).

В свою чергу, ТОВ «Малиновка також надані посвідчення якості товару та ветеринарні свідоцтва щодо придбаного у ТОВ «ОСОБА_2 бізнес груп» товару (т.1 а.с.203-210).

Використання у власній господарській діяльності придбаної сільськогосподарської продукції у ТОВ « ОСОБА_2 бізнес груп», а саме макухи соняшникової підтверджено звітами про рух матеріальних цінностей матеріально-відповідальних осіб ( т.3 а.с.167-242, т.4 а.с.1-249, т.5 а.с 1-77).

Натомість, актом перевірки № 677/05-99-14-15/34626614 від 23.06.2018 року встановлено, що підтвердити реальність здійснення господарських операцій з ТОВ «ОСОБА_2 бізнес груп», а саме в контексті договору № 9019а від 22.03.2016 року не надається можливим з огляду на сукупність даних, проаналізованих та зібраних під час перевірки, так:

· Згідно даних ЄРПН встановлено обрив ланцюга у першій ланці, тобто не підтверджено ланцюг постачання «Макуха соняшникова» на адресу ТОВ «Малиновка».

· Встановлено невідповідність: у первинних документах, так у видаткових накладних у якості підстави зазначено Договір № 9019а від 04.03.2016, проте до перевірки надано Договір № 9019а від 22.03.2016.

· У п.4.4 Договору зазначено, що продавець повинен надати покупцю рахунок, видаткову накладну, сертифікат якості (якісне посвідчення) та інші спеціальні документи. До перевірки не надано документи, підтверджуючі якість та походження товару.

· ТОВ "АГРОХОЛДІНГ "КІМ", який зазначено в наданих ТТН як автомобільний перевізник станом на 01.01.2016 року та 31.12.2016 року згідно фінансової звітності № НОМЕР_5 від 22.07.2016 року - залишкова вартість основних засобів дорівнює 0 . Чисельність працюючих 4 особи.

· ТОВ «ОСОБА_2 бізнес груп» є фігурантом у кримінальних провадженнях.

Суд вважає помилковою позицію контролюючого органу у даному випадку, з огляду на наступне.

Висновки податкового органу щодо невідповідності придбаних послуг по ланцюгу контрагентів постачальників позивача, які ґрунтуються на даних інформаційних податкових баз, суд не бере до уваги, на підставі наступного.

Інформаційні бази даних податкового органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Бази даних податкового органу не є належними доказами у справі, чинним законодавством також не передбачена належність таких баз до засобів доказування.

Дана правова позиція підтверджується доводами, що викладені в Постановах ВАСУ від 20.09.2012 року № К9991/574/12; № К 9991/5991/11 та № 9991/24891/11: «Програмне забезпечення (інформаційні бази ДПІ) до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків не відноситься. Крім того, абсолютно справедливо підкреслюється, що такі дані не є також належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операцій безпосередньо платника податків - позивача, та доказом несплати ним податку, якщо спірний період податковим органом перевірено з урахуванням всіх первинних документів та документів податкової звітності».

Відповідно до листа ВАСУ від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Суд підкреслює, що письмові докази у вигляді первинних документів, які підтверджують здійснення господарських операцій позивача з контрагентом постачальником, спростовують висновки податкового органу, які ґрунтуються на даних інформаційних податкових баз.

Суд зазначає, що в акті перевірки відсутня інформація, яка може бути достатньою для формування доказової бази у ході проведення перевірок по ланцюгу постачання контрагента постачальника позивача.

Основні вимоги до змісту доказової бази для встановлення правочинів такими, що мають нереальний характер - це визначення товарного, грошового потоків, аналізу документального оформлення проведених операцій, виконання робіт, транспортування, фактичне використання товарів у господарській діяльності, тощо.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано доказів про умисність укладення угод між позивачем та його контрагентами з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а саме, рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження «нереальності» здійснених контрагентом позивача господарських операцій.

Враховуючи викладене, на підставі наведених норм податкового законодавства, при дослідженні первинних документів суд виходить із того, що платник податку має право на декларування податкового кредиту тільки при наявності одночасно наступних умов:

- списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною що, відповідно до п.п.198.2 Податкового кодексу України є підставою для виникнення у платника податку права на податковий кредит;

- платник податку отримав від продавця товарів (послуг) належним чином складену та зареєстровану податкову накладну, інші подібні документи (п.201.10, 201.11 Податкового кодексу України).

Відсутність хоча б однієї з наведених вище умов не дає право платнику податку декларувати суму податкового кредиту.

З урахуванням викладеного, порушення постачальниками товару (робіт, послуг) по ланцюгу постачання, певних вимог податкового законодавства та правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування валових витрат та податкового кредиту у випадку, якщо така залежність не визначена Податковим кодексом України.

Також за змістом Податкового кодексу України платник податку (покупець товару, послуг) на час здійснення господарської операцій з придбання товару не зобовязаний та не має повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару (послуг) у ланцюгу постачання, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо, і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-якого з контрагентів-постачальників.

Податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми витрат до валових витрат та суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом. (Ухвала ВАСУ від 23.11.2016 року справа № К/800/18675/16, ЄДРСРУ № 62961971).

Таким чином, судова практика виходить з того, що чинне податкове законодавство України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей.

Стосовно недоліків у первинних документах суд зазначає, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі платника у зв'язку з його господарською діяльністю.

Крім того, твердження податкового органу про відсутність у контрагента позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, відсутність за юридичною адресою на момент звірки суд не приймає до уваги, оскільки вказане не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем. Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського ОСОБА_4 з прав людини.

Водночас, суд вважає безпідставними посилання відповідача на ненадання документів, які підтверджують якість придбаного товару. Так, представники контролюючого органу, які здійснюють перевірку, не мають права вимагати від підприємця сертифікати якості чи інші документи, що підтверджують якість і безпеку товару, оскільки вони не є документами, які впливають на визначення обєкта оподаткування.

Стосовно посилання відповідача на порушення кримінальних справ, або на те, що контрагент значиться як такий, що має ознаки «фіктивності» та задіяний у схемах легалізації доходів, суд зазначає наступне.

Так, у постанові ВСУ від 17.11.2015 року № 2а/3264/11/1070 було викладено правову позицію, згідно якої первинні документи, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими і підписаними звітними документами, що посвідчують факт придбання товарів, робіт або послуг, а тому віднесення сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним. При цьому також наведений наступний висновок: «статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами».

Розглядаючи справу №21-47а10 Верховний Суд України у своїй постанові 31.01.2011 зазначив: «… на думку суду, чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим субєктом господарювання». Відповідна позиція узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, зокрема з висновками ОСОБА_4 у справі «Булвес АД проти Болгарії», в якій суд зазначив щодо неможливості покладення на платника податків відповідальності за невиконання її постачальником обовязків щодо декларування ПДВ за умови відсутності доказів наявності шахрайської схеми щодо ПДВ, про яку компанія заявник була обізнана чи могла бути обізнана".

Також, Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 22.04.2015 року у справі №810/3964/14 було зазначено: «… щодо доводів відповідача про наявність кримінального провадження порушеного за фактом скоєння невстановленими особами фіктивного підприємництва, зокрема, створення і ТОВ «Гефест Альянс», передбаченого ст. 205 КК України , в якому встановлено, що підписи в наданих на дослідження документах виконані невстановленими особами, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з судами попередніх інстанцій, які правомірно не прийняли це до уваги, оскільки останнє не є належним доказом у справі відповідно до ст. 62 Конституції України , якою передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду».

Отже, суд не приймає до уваги посилання відповідача на матеріали кримінального провадження, оскільки результати оперативно-розшукових заходів в рамках кримінальної справи є не доказами, а лише відомостями про джерело тих фактів, які можуть стати доказами у податковому спорі після їх закріплення належним процесуальним шляхом. А відтак, отримана у ході досудового слідства про кримінальним справам інформація, на яку посилається податковий орган, на обґрунтування своїх доводів про недобросовісність учасників спірних правочинів, не може слугувати належним підтвердженням фактів, зафіксованих в акті перевірки. Суд завертає увагу, що вироків суду щодо ТОВ «ОСОБА_2 бізнес груп» за кримінальними провадженнями до суду не надано, а тому суд вважає помилковою позицію контролюючого органу.

Суд зазначає, що в ході розгляду справи ТОВ «Малиновка» доведено реальність господарської операції, а тому податковим органом протиправно занижено зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 74 806 грн та застосовано штрафні санкції на цю суму.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області № НОМЕР_1 від 12.07.2018 року, яке винесене ТОВ «Малиновка», в частині збільшення суми грошового зобовязання за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 160 016 грн.

Відносно податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 17.07.2018 року № 3, яке винесене ТОВ «Малиновка», на загальну суму 510 грн, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Так, в ході перевірки достовірності, повноти відображення відповідних відомостей в Розрахунках за формою № 1ДФ за ІV квартал 2017 року встановлено факт порушення вимог п.п.3.1 Порядку № 4, а саме підприємством подані податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за ІV квартал 2017 року з недостовірними відомостями.

Так, перевіркою встановлено перелік кодів помилок, допущених у податкових розрахунках за формою 1ДФ за ІV квартал 2017, а саме:

99 - податковий номер фізичної особи недійсний або серія та номер паспорта відсутні в окремому реєстрі ДРФО.

Суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що відповідно до даних квитанції № 2, ТОВ «Малиновка» звітувало в частині подання розрахунку №1-ДФ за ІV квартал 2017 року та цей звіт було прийнято Мангушською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області без помилок (08.02.2018 року 08:13:37; реєстраційний номер НОМЕР_6) (т.1 а.с.227-239).

Водночас, суд ставить під сумнів висновок контролюючого органу щодо недостовірних відомостей в Розрахунках за формою № 1ДФ за ІV квартал 2017 року. Так, у 25 рядку розрахунку зазначено індивідуальний податковий номер НОМЕР_7, натомість в акті перевірки перевіряючим зазначено, що у 25 рядку виявлено помилку в індивідуальному податковому номері НОМЕР_8 (т.1 а.с.96, 228 зворотній бік).

Отже, суд звертає увагу, що під час проведення перевірки працівником фіскальної служби було допущено помилку та, як наслідок, зроблено невірний висновок щодо порушення ТОВ «Малиновка» вимог чинного законодавства.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 17.07.2018 року № 3, яке винесене ТОВ «Малиновка», на загальну суму 510 грн є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 12.07.2018 року № НОМЕР_2, яким збільшено Товариству з обмеженою відповідальністю «Малиновка» суму грошового зобовязання за платежем: «Надходження від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на обєктах, крім розміщення окремих видів відходів як вторинної сировини» на загальну суму 184 637, 85 грн, суд зазначає наступне.

Як встановлено актом перевірки, у періоді з 01.01.2015 року по 31.03.2018 року ТОВ «Малиновка» не декларувало екологічний податок за розміщення відходів (крім розміщення окремих видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщують на власних територіях (обєктах ) субєктів господарювання).

Також в акті перевірки зазначено, що за даними журналів руху тварин, матеріальних звітів, відомостей по рахунку 2313 «основне виробництво (промислова переробка)» наданих до перевірки за період з 01.01.2015 року по 31.03.2018 року в процесі діяльності з вирощування і відгодівлі тварин утворились відходи, а саме: здохлі тварини (падіж тварин), мертвонароджені бички, боїнські відходи, які утворюються під час забою тварин (крупної рогатої худоби, свиней).

Отже, перевіркою встановлено заниження ТОВ «Малиновка» екологічного податку за розміщення відходів всього на суму 147 710, 28 гривень.

Суд зазначає, що позивач не є платником екологічного податку, виходячи з визначення в п.240.1 ст.240 Податкового Кодексу України.

Так, платниками податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються:

240.1.1. викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення;

240.1.2. скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об'єкти;

240.1.3. розміщення відходів (крім розміщення окремих видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання).

В свою чергу, розміщення відходів це постійне знаходження або поховання відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах (місцях розміщення відходів, сховищах, полігонах, комплексах, спорудах, ділянках надр), на використання яких отримано дозвіл уповноважених органів (пп. 14.1.223 Податкового кодексу України).

ТОВ «Малиновка» не мало спеціально відведених місць (об'єктів) зберігання відходів, на які необхідно було отримати відповідні дозволи, і не отримувало таких дозволів.

В свою чергу, позивачем укладено договір про надання послуг з ДП «УКРВЕТСАННЗАВОД» від 04.05.2016 року № МАР/10/У/05/38621536/2016/9909а, за яким останнє мало вивезти і в подальшому утилізувати відходи (т.21 а.с.163-167).

Виконання вказаного договору підтверджено актами прийняття робіт (надання послуг) (т.21 а.с.168-174).

Суд зазначає, що висновки контролюючого органу про порушення підприємством вимог ст. 249 Податкового кодексу України і донарахування грошового зобов'язання з екологічного податку є необґрунтованими.

Так, сплачувати екологічний податок зобов'язані лише ті підприємства, які розміщують відходи на спеціально відведених для їх зберігання місцях і мають відповідний дозвіл для такої діяльності.

Виходячи зі ст.17 Закону України «Про відходи» ТОВ «Малиновка» не повинна мати дозвіл на розміщення відходів.

Крім того, суд зазначає, що при визначенні класу небезпеки та нарахуванні екологічного податку відповідач посилається на Закон України № 187/98-ВР від 05.03.1998 року Про відходи.

В свою чергу, положення ст. 4 цього Закону, а саме «Сфера дії Закону» розповсюджується на відносини, пов'язані з утворенням, збиранням і заготівлею, сортуванням, перевезенням, зберіганням, обробленням (переробленням), утилізацією, видаленням, знешкодженням, а захороненням відходів, що утворюються в Україні, перевозяться через її територію, вивозяться з неї, а також з перевезенням, обробленням та утилізацією відходів, що ввозяться в Україну як вторинна сировина.

Дія цього Закону не поширюється на відносини у сфері поводження з побічними продуктами тваринного походження, не призначені для споживання людиною.

Зі вступом в дію Закону України «Про побічні продукти тваринного походження, не призначені для споживання людиною» від 07.04.2015 року за № 287-VIII мертвонароджені тварини та залишки, зібрані в результаті забою, вважаються побічними продуктами тваринного походження (пункт 13 статті 1 цього Закону).

Водночас, Нікольське міжрайонне управління Головного управління Держпродспоживслужби в Донецькій області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, підтверджує своїм листом, що мертвонароджені телята та залишки, зібрані в результаті забою великої рогатої худоби не відносяться до визначення терміну «відходи» в розумінні Закону України Про відходи. Мертвонароджені телята та залишки після забою великої рогатої худоби належать до категорії ІІ побічних продуктів тваринного походження (т.1 а.с.211).

Підсумовуючи суд зазначає, що ТОВ «Малиновка» не є платником вказаного податку, а отже визначення відповідачем обсягів розміщення відходів та застосування ставок екологічного податку згідно статті ст. 246.3 Податкового кодексу України є неправомірними.

З огляду на наведене, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 12.07.2018 року № НОМЕР_2 є протиправним та підлягає скасуванню.

Поряд з цим, щодо правомірності податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 17.07.2018 року № 3, суд зазначає наступне.

По-перше, актом перевірки встановлено факт надання безкоштовного харчування працівникам підприємства з зазначенням прізвища працівника та підтвердження підписом на отримання харчування (обід, ужин) на загальну суму 41 702,9 грн. без утримання та перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Враховуючи зазначене, перевіркою констатовано порушення ТОВ «Малиновка» вимог 14.1.47. п. 14.1 ст. 14, абз. «б» пп. 164.2.17 п.164.2 та п. 164.5 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п.п 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних Положень Податкового кодексу України, внаслідок чого збільшено суму грошового зобовязання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 72 419, 24 грн., у тому числі: сума за податковим зобовязанням 35 988, 80 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 24 131, 71 грн та пені - 12 298, 73 грн.

Натомість у судовому засіданні представник позивача погодився з сумою за податковим зобовязанням, яким збільшено грошове зобовязання на суму 7381,40 та, в свою чергу, штрафними санкціями та пенею на загальну суму 14 579,06 грн.

Також, актом перевірки встановлена виплата заробітної плати працівникам підприємства в натуральній формі (не грошовій формі), продукцією власного виробництва підприємства ТОВ «Малиновка» (мясо, олія соняшникова і т.д) в загальній сумі 816 152,71 грн. без урахування коефіцієнту згідно п. 164.5. ст. 164 Податкового кодексу України

Враховуючи зазначене, перевіркою констатовано порушення ТОВ «Малиновка» норм Податкового кодексу України, що призвело до неутримання та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб в cумі 28 607, 40 гривень. В свою чергу, на вказану суму було нараховано штрафні санкції у розмірі 21 023, 38 грн та пеню у розмірі 8 209, 50 грн.

Позивач вважає, що ним не було здійснено оплату працівникам в натуральній формі, натомість працівникам ТОВ «Малиновка» було здійснено реалізацію продукції в рахунок зарплати.

Суд зазначає, що відповідач посилається на Закон України «Про оплату праці» від 01.01.2017 року № 108/95-ВР (далі Закон «Про оплату праці»). Так, у ст. 23 Закону «Про оплату праці» сказано, що заробітна плата працівників підприємств на території України виплачується у грошових знаках, що мають законний обіг на території України. Виплата заробітної плати у формі боргових зобов'язань і розписок або у будь-якій іншій формі забороняється. Заробітна плата може виплачуватися банківськими чеками у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України. Колективним договором, як виняток, може бути передбачено часткову виплату заробітної плати натурою (за цінами не вище собівартості) у розмірі, що не перевищує 30 відсотків нарахованої за місяць, у тих галузях або за тими професіями, де така виплата, еквівалентна за вартістю оплаті праці у грошовому виразі, є звичайною або бажаною для працівників, крім товарів, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Водночас, відносини з продажу товарів у рахунок заробітної плати мають цивільно-правовий характер між продавцем-підприємством і покупцем-працівником. Так, згідно з договором купівлі-продажу перший реалізує товарну продукцію іншому. І, оскільки в цей момент існує заборгованість із заробітної плати, за бажанням найманої особи роботодавці зараховують однорідні зустрічні грошові вимоги у порядку, встановленому ст. 601 Цивільного кодексу України. Необхідна умова для цього заява працівника про видачу (продаж) йому продукції (товару) в рахунок погашення поточної заборгованості (зобов'язань) за належну йому зарплату.

Так, матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Малиновка» та його працівниками було укладено договори купівлі-продажу та договори про надання послуг, відповідно до яких позивач зобовязаний був надати послуги або передати відповідний товар (т.5 а.с. 99-186, т.6 а.с.1-300).

Актами приймання виконаних робіт та видатковими накладними підтверджено факт виконання вищевказаних договорів. В свою чергу, оплата за ними відбувалась в рахунок заробітної плати, що підтверджено відповідними заявами працівників (т. 10 а.с.2-170, т. 11 а.с. 2-161,т.12 а.с.2-253,т.13 а.с.1-279, т.14 а.с.2-103, т.15 а.с.1-252, т.16 а.с.1-234, т.17 а.с.1-254, т.18 а.с.1-179,т.19 а.с.1-141, т.20 а.с.1-193, т.21 а.с.2-130).

Натомість, суд звертає увагу, що позивачем в повному обсязі була нарахована заробітна плата працівників, відповідно розрахункових відомостей, які є в матеріалах справи (т.7 а.с.1-69, т.8 а.с.1-74, т.9 а.с.1-84).

З метою податкового обліку, ТОВ «Малиновка» виписано податкові накладні за договорами купівлі-продажу товару та договорами про надання послуг (т.2 а.с. 50-250, т.3 а.с.1-164).

Суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що позивачем із працівниками ТОВ «Малиновка» біли укладені саме договори купівлі-продажу товару, а не було здійснено натуральну оплату праці.

Крім того, суд звертає увагу, що в деяких випадках, ТОВ «Малиновка» в рахунок заробітної плати було надано відповідні послуги, що взагалі суперечить поняттю натуральна оплата.

При цьому, при продажу товарів у рахунок заробітної плати обєкта для оподаткування податку на доходи фізичних осіб та військового збору не виникає, оскільки при цьому працівникові не виплачується дохід, а погашається заборгованість.

Отже, суд вважає помилковою позицію контролюючого органу щодо виплати доходу працівникам в натуральній формі та, як наслідок, нарахування податку на доходи фізичних осіб ТОВ «Малиновка».

З огляду на наведене, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 17.07.2018 року № 3, винесене ТОВ «Малиновка», яким збільшено суму грошового зобовязання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 57 840, 18 грн є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що вимога Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2018 року № Ю-3, яка винесена ТОВ «Малиновка», на суму 52 750,17 грн та рішення Головного управління ДФС у Донецькій області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17.07.2018 року № 3, яке винесене Товариству з обмеженою відповідальністю «Малиновка», на суму 26 248, 50 є також є протиправними та підлягають скасуванню, з огляду на наступне.

Так, актом перевірки встановлено порушення вимог ч.1,2 ст.4, п.1 ч.2 ст.6, ч.5, ч.7 ст.8, ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» № 2464, а саме встановлено заниження нарахування та утримання єдиного внеску на загальну суму 52 750, 17 грн. за 2015-2018 роки у звязку з заниженням бази нарахування єдиного внеску суми заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі виплати заробітної плати працівникам підприємства в натуральній формі (не грошовій формі) продукцією власного виробництва (м'ясо, олія і т.д.). На підставі акту перевірки винесено вимогу про сплату боргу від 17.07.2018 року № Ю-3, рішення про застосування штрафних санкцій від 17.07.18 № 3 за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

ОСОБА_4 встановлено, що ТОВ «Малиновка» не було здійснено оплату в натуральній формі, а було укладено договори купівлі-продажу товарів та договори про надання послуг. Отже підприємство не мало сплачувати єдиний внесок за вказаними договорами, а тому висновок контролюючого органу є протиправним.

В свою чергу, під час нарахування заробітної плати було здійснено одночасне нарахування і єдиного внеску, а тому у даному випадку є ймовірність подвійної його сплати.

Крім того, суд звертає увагу, що Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» підприємство тимчасово, на час проведення АТО, звільнено від виконання своїх обовязків по сплаті єдиного внеску та, відповідно, від сплати штрафних санкцій за неналежне виконання обовязків.

Натомість, суд не приймає посилання позивача щодо відсутності розгляду їх скарги в порядку адміністративного оскарження, виходячи з наступного.

Так, дійсно, в резолютивній частині рішення Державної фіскальної служби від 31.08.2018 року № 28381/6/99-99-11-02-02-25 абзац восьмий третя сторінка зазначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2018 року № Ю-, рішення про застосування штрафних санкцій від 17.07.2018 року № НОМЕР_9 ГУ ДФС у Донецькій області залишені без змін, а скарга АТ «НВП «СЕМЗ» від 30/07/2018р. № 30/4.1-2018 в частині оскарження вищезазначених виконавчих документів без задоволення (т.1 а.с.240-242).

Суд вважає вказане опискою контролюючого органу, та як вже було згадано вище, судом не має бути допущено зайвий формалізм при розгляді справи.

Проте, з огляду на наведене вище, вимога Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2018 року № Ю-3 на суму 52 750,17 грн та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17.07.2018 року № 3 є протиправними та підлягають скасуванню.

Отже, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Малиновка» до Головного управління ДФС у Донецькій області.

Стосовно розподілу судовий витрат, суд зазначає наступне.

Так, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 13 184, 62 грн, відповідно до платіжних доручень № 313 та 106 (т.1 а.с.3-4).

Так, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст.139 КАС України).

З огляду на наведене та у звязку із частковим задоволенням позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області на користь ТОВ «Малиновка» суми судового збору у розмірі 7 230 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 243 КАС України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - пять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Малиновка» (, 87062, Донецька обл., Нікольський район, село Малинівка, вулиця Центральна, будинок 5А) до Головного управління ДФС у Донецькій області (, 87526, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця 130 Таганрозької Дивізії, будинок 114) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.07.2018 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, від 17.07.2018 року № 3, № 3, вимоги про сплату боргу від 17.07.2018 року № Ю-3 та рішення про застосування штрафних санкцій від 17.07.2018 року № 3, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області № НОМЕР_1 від 12.07.2018 року, яке винесене Товариству з обмеженою відповідальністю «Малиновка», в частині збільшення суми грошового зобовязання за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 160 016 грн (сто шістдесят тисяч шістнадцять гривень).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 12.07.2018 року № НОМЕР_2, яке винесене Товариству з обмеженою відповідальністю «Малиновка», на загальну суму 184 637, 85 грн (сто вісімдесят чотири тисячі шістсот тридцять сім гривень вісімдесят пять копійок).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 17.07.2018 року № 3, яке винесене Товариству з обмеженою відповідальністю «Малиновка», на загальну суму 510 грн (пятсот десять гривень).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 17.07.2018 року № 3, винесене Товариству з обмеженою відповідальністю «Малиновка», яким збільшено суму грошового зобовязання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 57 840, 18 грн (пятдесят сім тисяч вісімсот сорок гривень вісімнадцять копійок).

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2018 року № Ю-3, яка винесена Товариству з обмеженою відповідальністю «Малиновка», на суму 52 750,17 грн (пятдесят дві тисячі сімсот пятдесят гривень сімнадцять копійок).

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Донецькій області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17.07.2018 року № 3, яке винесене Товариству з обмеженою відповідальністю «Малиновка», на суму 26 248, 50 (двадцять шість тисяч двісті сорок вісім гривень пятдесят копійок).

В решті заявлених позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Малиновка» суму судового збору у розмірі 7 230 грн (сім тисяч двісті тридцять гривень).

Повний текст рішення складено 15 квітня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Голуб В.А.