Справа № 400/297/19
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 р. № 400/297/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034

про:визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - відповідач) з вимогами:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови надання ОСОБА_1 , викладеної в листі від 04.10.2018 № Б-7068/1- 5315/0/20-18-СГ у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Подільської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області;

- зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.09.2018р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Подільської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області у відповідності до вимог частин 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України та прийняти відповідне рішення у формі наказу;

- зобов'язати відповідача протягом 5 днів з дня набрання чинності рішенням суду подати звіт про його виконання.

Ухвалою суду від 07.02.2019р. провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач обгрунтував позовні вимоги тим, що відповідачем неправомірно було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки такою підстави для відмови як вказав відповідач у своєму листі від 04.10.2018р. за № Б-7368/1-5315/0/20-18-СГ, статтею 118 Земельного кодексу України не передбачено.

Відповідач не погоджуючись з позовними вимогами, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Головним управлінням надано грунтовну відповідь позивачу від 04.10.2018р., в якій чітко визначено підставу для вімови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Невідповідність орієнтового розміру площі земельної ділянки повністю узгоджується з приписами ч.7 ст.118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Відповідно до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, суд встановив наступне.

10.09.2018 року в інтересах ОСОБА_1 звернувся до відповідача ОСОБА_2 з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орінтовною площею 1,0га ріллі за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, яка знаходиться на території Полільської сільської ради Веселинівського району Миколаївськох області із земель державної власності та додав до заяви графічний матеріал земельної ділянки з карти (а.с.11-15).

Відповідач листом від 04.10.2018р. за вих.№ № Б-7368/1-5315/0/20-18-СГ "Про розгляд заяви" відмовив в задоволенні заяви позивача посилаючись на існування розбіжностей в розмірі площі земельної ділянки в графічних матеріалах (0,6га) та в заяві позивача (1,0га).

Позивач не пгодившись з відмовою відповідача, звернувся до суду з відповідним позовом.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд встановив наступне.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Конституцією України, Земельним кодексом України та Законом України "Про землеустрій".

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Згідно з частиною восьмою статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

Для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно із положеннями частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (частина сьома статті 118 ЗК України).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частина восьма статті 118 ЗК України).

В частині сьомій статті 118 ЗК України зазначено, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко- економічних обгрунтувань використання та охорони земель адміністративно- територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частинами десятою та одинадцятою статті 118 ЗК України встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

У подальшому були внесені зміни до цієї статті, які направлені на спрощення процедури відведення земельних ділянок у власність, зокрема запроваджено принцип мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності суб'єкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про падання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки.

Тким чином, аналізуючи норми земельного кодексу, суд приходить до висновку, вищезазначеними нормами земельного законодавства встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.

Орієнтовні розміри бажаної земельної ділянки, які зазначаються громадянином у клопотанні про надання дозволу, повинні співпадати з орієнтовними розмірами бажаної земельної ділянки на графічних матеріалах, які додаються до клопотання, при цьому не перевищувати 2 га (стаття 121 ЗК України), зазначене має значення для надання об'єктивної оцінки та відповіді на клопотання заявника, оскільки визначення розмірів ділянки, яку

Представник позивача в заяві від 10.09.208р. мав намір отримати у власність земельну ділянку орієнтовною площею 1,0 га, а графічні матеріали, додані до заяви містять графічні межі земельної ділянки загальною площею 0.6 га, що не дає можливості визначитися з орієнтовним розміром земельної ділянки, яку ОСОБА_1 має намір отримати у власність.

Підтвердженням цьому є невідповідність зазначеної площі бажаної земельної ділянки у розмірі 1,0 га в співвідношенні до доданої до заяви графічної схеми.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстава, викладена у листі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 04.10.2018 №Б - 7068/1-5315/0/20-18 -СГ повністю відповідає ч.7 ст.118 ЗК України.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у своєму рішенні від 23.01.2018 справа №369/3184/14-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, вимоги позивача щодо визнання протиправними дії відповідача, що полягають у відмові в наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності за межами населених пунктів, сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Подільської сільської ради, Веселинівського району. Миколаївської області не відповідають вимогам чинного законодавства, тому задоволенню не підлягають.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що надання відповідного дозволу не гарантує особі прийняття відповідним органом рішення про надання земельної ділянки у власність. Дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є лише стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність.

Відповідно до частини 10 сг. 118 ЗК України до суду можуть бути оскаржені відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду.

Натомість можливості оскарження відповіді компетентного органу щодо роз'яснення порядку передачі земельних ділянок Земельним кодексом України не передбачено.

Також до аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 11.04.2018 справа №806/2208/17 адміністративне провадження № К/9901/4400/17.

Частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем доведено правомірність своїх дій, про що викладено у відзиві на позовну заяву.

За таких обставин, позовні вимоги є неогрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 2, 19, 134, 139, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м .Миколаїв, 54034, ) відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов