Справа № 810/4949/18
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2019 року м.Київ справа № 810/4949/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Коцюбинської селищної ради Київської області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

Суть спору: До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Коцюбинської селищної ради Київської області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Коцюбинської селищної ради Київської області щодо нерозгляду заяв від 29.12.2016, 09.03.2017, 23.03.2018, 02.05.2018 про продовження оренди земельної ділянки відповідно до Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, Про звернення громадян;

- зобов'язати Коцюбинську селищну раду Київської області розглянути на черговій сесії заяви ОСОБА_1 про оренду земельної ділянки;

- стягнути з Коцюбинської селищної ради Київської області за моральне відшкодування 20000,00 грн. на користь ОСОБА_1.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 відкрито провадження у справі №810/4949/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що позивач на підставі рішення 43 сесії V скликання Коцюбинської селищної ради «Про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки площею 0,0048 га по вул.Пономарьова, гр.ОСОБА_1І.» №115-43-У від 11.08.2010 та угоди від 29.12.2011 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого за №77 від 08.05.2005, орендував в Коцюбинської селищної ради земельну ділянку, площею 0,0048 га по вул.Пономарьова, смт.Коцюбинське. На вказаній земельній ділянці позивачем було побудовано гараж, на який ОСОБА_1 було зареєстровано право власності.

Позивач зазначив, що після закінчення строку дії вказаної угоди він неодноразово звертався до Коцюбинської селищної ради із заявою про продовження дії договору оренди. Проте, відповідач не надав позивачу жодної відповіді на його заяви, що на думку позивача, є порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідач відзив на адміністративний позов не надав. У судове засідання, призначене на 21.03.2019, сторони не зявились, про дачу, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином та своєчасно. 05.11.2018 на адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. 18.01.2019 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі Коцюбинської селищної ради.

Відповідно до ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи заяву позивача та клопотання відповідача, протокольною ухвалою суду від 21.03.2019 року було постановлено здійснити подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії СМ №9966335, виданий Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області, 29.11.2007 (а.с.19-20).

З матеріалів справи вбачається, що 13.07.2014 вісімнадцятою сесією XXIV скликання Коцюбинської селищної ради Київської області було прийнято рішення «Про надання земельної ділянки розміром 9х10 м для будівництва індивідуального гаража розміром 6.0 х 4,0 м по вулиці Пономарьова, ОСОБА_1І.» №5/1, яким надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації по оформленню договору оренди земельної ділянки площею 90,0 кв.м. для будівництва на ній індивідуального гаража розміром 6,4 м х4,0 м по вулиці Пономарьова, терміном на 25 років (а.с.5).

01.08.2005 між Коцюбинською селищною радою Київської області (Орендодавець) та ОСОБА_1 було (Орендар) було укладено договір оренди землі, за умовам якого орендодавець зобовязався надати орендарю в строкове, платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення землі житлової забудови, яка знаходиться в смт.Коцюбинське, вул.Пономарьова. Відповідно до п.2 договору в оренду передається земельна ділянка, загальною площею 0,0084 га, у тому числі 0,0084 га забудовані землі. Пунктом 7 договору визначено, що договір укладено на 5 (пять) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 (шістдесят) днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Згідно з п.14 договору земельна ділянка передається в оренду для будівництва індивідуального гаража. Цільове призначення земельної ділянки землі житлової забудови (п.15 договору). Відповідно до п.17 договору передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення. Пунктом 43 договору передбачено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Даний договір зареєстрований в Ірпінському міському відділі №2 Київської РФ Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.08.2005 за №77 (а.с.30-35).

Судом встановлено, що 14.07.2005 представником комунального підприємства «Ірпінське земельно-кадастрове бюро» ОСОБА_2 в присутності позивача було перенесено межі наданої земельної ділянки за рахунок земель запасу Коцюбинської селищної ради за адресою: смт.Коцюбинське, вул.Пономарьова, загальною площею 0,0084 га, по що було складено акт перенесення в натуру меж наданої земельної ділянки гр.ОСОБА_1 для будівництва індивідуального гаража від 15.07.2005, який був підписний позивачем, представником кадастрового бюро ОСОБА_2 та представником виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Київської області ОСОБА_3 (а.с.36).

Також позивачем, представником кадастрового бюро ОСОБА_2, представником виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Київської області ОСОБА_3 та начальником міського відділу земельних ресурсів було складено та підписано акт про передачу на зберігання встановлених межових знаків власнику (користувачу) земельної ділянки ОСОБА_1 (а.с.37). 29.12.2011 між Коцюбинською селищною радою (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) було укладено угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого за №77 від 08.05.2005, в якій сторони дійшли згоди викласти пункті з 1 по 16 включно договору оренди земельної ділянки від 05.08.2005 №77 у наступній редакції, зокрема:

« 1.Орендодавець надає, а орендар приймає в строкове, платне користування земельну ділянку на підставі рішення сорок третьої сесії пятого скликання Коцюбинської селищної ради №115-43-У від 11.08.2010 для обслуговування капітального гаража за адресою: смт. Коцюбинське, вул.Пономарьова (біля №28).

2. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0048 га. 3. На земельній ділянці знаходяться обєкти нерухомого майна: гараж, а також обєкти інфраструктури: відсутні.

8. Договір укладено на 5 (пять) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 60 (шістдесят) днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

14. Земельна ділянка передається в оренду для обслуговування капітального гаража».

Угода зареєстрована у відділі Держкомзему в м.Ірпінь Київської області 29.12.2011 за №297/77 (а.с.3-4).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.11.2012 ОСОБА_1 є власником гаражу, загальною площею 25,9 кв.м., який розташований за адресою: Київська обл., м.Ірпінь, смт.Коцюбинське, вул.Пономарьова (вулиця Будівельна), 28/52. З вказаного свідоцтва вбачається, що підставою для набуття позивачем права власності на вказаний гараж є рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради від 30.10.2012 №158 (а.с.28).

Згідно із витягом про державну реєстрацію прав від 22.11.2012 №36367625 рішення про право власності позивача на вказаний гараж було прийнято 22.11.2012 (а.с.29).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Коцюбинської селищної ради із заявою про продовження оренди земельної ділянки площею 63,0 кв.м. згідно угоди від 29.12.2011 року, у якій позивач у звязку із закінченням терміну дії угоди оренди земельної ділянки від 29.12.2011 під капітальний гараж, на який є свідоцтво про право власності, просив відповідача поновити оренду земельної ділянки, площею 63,00 кв.м. на пять років. Вказана заява 29.12.2016 була прийнята відповідачем та зареєстрована за вх.№831/01-33, про що свідчить відбиток штампу на заяві (а.с.6).

09.03.2017 позивач подав до Коцюбинської селищної ради повторну заяву від 09.03.2017, у якій просив повторно розглянути заяву щодо продовження оренди земельної ділянки, на якій збудований гараж і є свідоцтво про право власності. Вказана заява 09.03.2017 була прийнята відповідачем та зареєстрована за вх.№171/01-53, про що свідчить відбиток штампу на заяві (а.с.7).

23.03.2018 позивач звернувся до Коцюбинської селищної ради із заявою від 23.03.2018, у якій просив продовжити оренду земельної ділянки площею 63,0 кв.м., на якій розміщений капітальний гараж на три роки. Вказана заява 23.03.2017 була прийнята відповідачем та зареєстрована за вх.№6/01.53, про що свідчить відбиток штампу на заяві (а.с.8). 02.05.2018 позивач звернувся до Коцюбинської селищної ради із заявою про продовження оренди земельної ділянки, площею 64,0 кв. м., на якій збудований капітальний гараж, в якій повідомив, що заяви від 29.12.2016 вх.№831/01.53, від 09.03.2017 вх.№171/01.53, від 23.03.2018 вх.№6/01.53 щодо продовження оренди земельної ділянки площею 63 кв.м., на якій розташований капітальний гараж і є свідоцтво про право власності до цього часу не розглянуті.

Плата за оренду землі своєчасно виконується, а останній платіж здійснений 13.04.2018.

У вказаній заяві позивач просив розглянути заяву на черговій сесії. Вказана заява 02.05.2018 була прийнята відповідачем та зареєстрована за вх.№55/01.53, про що свідчить відбиток штампу на заяві (а.с.9). До вказаної заяви додано квитанцію про сплату орендної плати від 13.04.2018 №0.0..1 на суму 143,08 грн. (а.с.9). У позовній заяві позивач зазначив, що відповідач не розглянув жодну із поданих ним заяв та не надав на них відповіді.

Не погоджуючись з діями відповідача, які полягають у не розгляді поданих позивачем заяв про продовження дії договору оренди земельної ділянки, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України Про звернення громадян від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі-Закон №393, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Абзацами 1 та 3 ст. 3 Закону №393 встановлено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Частиною 1 ст.5 Закону №393 встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, обєднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне) (ч.2 ст.5 Закону №393).

Згідно із ч.3 ст.5 Закону №393 звернення може бути усним чи письмовим. Відповідно до ч.5 ст.5 Закону №393 письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного звязку (електронне звернення).

Частиною 6 ст.5 Закону №393 передбачено, що у зверненні має бути зазначено прізвище, імя, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби звязку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Згідно із ч.1 ст.7 Закону №393 звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону №393 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Частиною 3 ст.15 Закону №393 передбачено, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (ч.4 ст.15 Закону №393). Згідно із ч.1 ст.18 Закону №393 громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Статтею 19 Закону №393 передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону №393 звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Згідно із ч.2 ст.20 Закону №393 на обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку (ч.3 ст.20 Закону №393).

Отже, громадяни мають право звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із заявами (клопотаннями) та скаргами, викладеними в письмовій або усній формі.

В свою чергу, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані надати особі, яка звернулась до них з відповідною заявою (клопотанням), розглянути таку заяву (клопотання) та надати на неї відповідь.

Розгляд звернень передбачає обовязок органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

При цьому, Законом №393 встановлені строки розгляду таких заяв (клопотань). Так, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Відповідно до п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі Закон №280/97) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно зі ст.38 Закону №208/97 до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, делеговані повноваження, серед яких забезпечення вимог законодавства щодо розгляду звернень громадян, здійснення контролю за станом цієї роботи на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності.

Частиною 4 ст.42 Закону №208/97 встановлено, що сільський, селищний, міський голова, зокрема, забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об'єднань. Отже, органи місцевого самоврядування зобовязані забезпечувати дотримання законодавства щодо розгляду звернень громадян.

Як зазначено вище, предметом розгляду у даній справі є оскарження дій Коцюбинської селищної ради Київської області щодо нерозгляду заяв позивача від 29.12.2016, 09.03.2017, 23.03.2018, 02.05.2018 про продовження оренди земельної ділянки відповідно до Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, Про звернення громадян.

Так, у позовній заяві позивач зазначив про те, що відповідач не повідомив позивача про результати розгляду поданих ОСОБА_1 заяв про продовження оренди земельної ділянки, на якій розташований капітальний гараж, що перебуває у власності позивача.

Правовідносини щодо передачі в оренду земельних ділянок регулюються Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ч.1 ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч.2 ст.93 Земельного кодексу України земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Частиною 1 ст.124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Відповідно до ч.4 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 №161-XIV (далі- Закон №161) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону №161 визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі ст.14 Закону №161 договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом ОСОБА_4 України.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.15 Закону №161 істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Згідно з ч.2 ст.16 Закону №161 укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування (ч.3 ст.16 Закону №161). Частиною 1 ст.33 Закону №161 встановлено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Відповідно до ч.2 ст.33 Закону №161 орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

Згідно з ч.3 ст.33 Закону №161 до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Частиною 4 ст.33 Закону №161 передбачено, що при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч.5 ст.33 Закону №161). Відповідно до ч.6 ст.33 Закону №161 у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). За умовами ч.7 ст.33 Закону №161 керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Згідно з ч.8 ст.33 Закону №161 додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку. Отже, у разі наявності у орендаря наміру скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, він зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. В свою чергу, орендодавець зобовязаний розглянути відповідний лист-повідомлення з проектом додаткової угоди у місячний термін у разі відсутності заперечень, зобовязаний прийняти рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності) та укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У тому випадку, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою, яка перебуває у комунальній власності, і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Як встановлено вище, 29.12.2011 між Коцюбинською селищною радою та ОСОБА_1 було укладено угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого за №77 від 08.05.2005, яким було викладено договір оренди земельної ділянки від 05.08.2005 №77 у новій редакції та продовжує дію договору оренди на 5 років. Приймаючи, що угода зареєстрована 29.12.2011, термін її дії закінчився 28.12.2016.

Проте визначення того чи було дотримано сторонами по справі процедуру продовження дії договору оренди, яка передбачена чинним законодавством та умовами відповідного договору, виходить за межі предмету доказування у даній справі, оскільки суд повинен оцінювати правомірність та обґрунтованість оспорюваних у справі дій.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 було запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання субєктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідачем під час розгляду справи не було надано до суду відзив на позовну заяву, що в силу ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про визнання відповідачем позову.

Крім того, з метою повного та всебічного зясування обставин справи, ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 та від 15.11.2018 були витребувані від відповідача наступні докази по справі: копії заяв позивача від 29.12.2016, 09.03.2017, 23.03.2018 та 02.05.2018 про продовження оренди земельної ділянки; копію рішення 43 сесії 5 скликання Коцюбинської селищної ради Київської області "Про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки площею 0,0048 га по вул. Пономарьова, гр. ОСОБА_1І." №115-43-У від 11.08.2010; копію Поземельної книги про реєстрацію земельної ділянки, докази присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру; копію Технічної документації по оформленню договору оренди земельної ділянки, площею 90 кв.м. для будівництва гаража по вул. Пономарьова терміном на 25 років; копію договору оренди від 05.08.2005 №77.

18.01.2019 на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких відповідач повідомив про неможливість надання витребуваних судом документів у звязку із викраденням документів керівництвом Коцюбинської селищної ради.

До вказаних пояснень відповідачем додано копію заяви про кримінальне правопорушення №5558/01.29 від 09.11.2018 та копію ухвали Ірпінського міського суду у справі №367/8212/18 від 23.11.2018 (а.с.57-60).

Так, із заяви про кримінальне правопорушення №5558/01.29 від 09.11.2018 вбачається, що в приміщенні Коцюбинської селищної ради було виявлено відсутність таких документів, зокрема: журнали реєстрації рішень Коцюбинської селищної ради за період з 01.11.2015 по 30.10.2018; рішення Коцюбинської селищної ради за період з 01.11.2015 по 30.10.2018; журнали реєстрації вхідної та вихідної кореспонденції, звернень громадян, звернень депутатів, запитів на публічну інформацію за період з 01.01.2018 по 29.10.2018.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Частиною 5 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідачем під час розгляду не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження надання позивачу відповіді на подані ним 29.12.2016, 09.03.2017, 23.03.2018, 02.05.2018 заяви про продовження договору оренди земельної ділянки, що на думку суду, свідчить про порушення Коцюбинською селищною радою Київської області вимог Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, Про звернення громадян.

У позовній заяві позивач просить суд визнати протиправними дії Коцюбинської селищної ради Київської області щодо нерозгляду заяв від 29.12.2016, 09.03.2017, 23.03.2018, 02.05.2018 про продовження договору оренди земельної ділянки відповідно до Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, Про звернення громадян.

Разом з тим, дія це форма поведінки, яка передбачає вчинення активних дій з боку органу державної влади.

Проте, у даному випадку відповідач не здійснив розгляд заяв позивача та не надав відповідь, тобто не вчинив дій, здійснення яких покладено на нього в силу вимог чинного законодавства.

У звязку з цим, суд вважає, що в даному випадку мала місце бездіяльність з боку відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною 2 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку ефективним способом захисту прав та інтересів позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду заяв позивача від 29.12.2016, 09.03.2017, 23.03.2018, 02.05.2018 про продовження договору оренди земельної ділянки.

У позовній заяві позивач просить суд зобовязати Коцюбинську селищну раду Київської області розглянути на черговій сесії заяви ОСОБА_1 про оренду земельної ділянки, з приводу чого суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом ОСОБА_4 Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) субєкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Відповідно до ч.3 ст.15 Закону №393 відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

У позовній заяві позивач просить суд зобовязати Коцюбинську селищну раду Київської області розглянути на черговій сесії заяви ОСОБА_1 про оренду земельної ділянки.

На думку суду ефективним способом захисту прав та інтересів позивача, в даному випадку, є зобовязання відповідача повторно розглянути заяви позивача від 29.12.2016, 09.03.2017, 23.03.2018, 02.05.2018 про продовження договору оренди земельної ділянки та надати відповідь за результатами розгляду заяв.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Коцюбинської селищної ради Київської області за моральне відшкодування 20000,00 грн. на користь ОСОБА_1, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із ч.2 ст.25 Закону №393 громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами пункту 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем не надано жодних доказів спричинення йому моральної шкоди, не зазначено та не доведено в чому вона полягає, не доведено причинного звязку між протиправною бездіяльністю відповідача та настанням будь-яких негативних наслідків для позивача.

У звязку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної позовної вимоги.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Коцюбинської селищної ради щодо не розгляду заяв ОСОБА_1 від 29.12.2016, 09.03.2017, 23.03.2018 та 02.05.2018 про продовження договору оренди земельної ділянки відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

3. Зобовязати Коцюбинську селищну раду повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 29.12.2016, 09.03.2017, 23.03.2018 та 02.05.2018 про продовження договору оренди земельної ділянки та надати відповідь за результатами розгляду заяв.

4. В частині позовних вимог про стягнення з Коцюбинської селищної ради за моральне відшкодування 20000,00 грн. на користь ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення повного тексту рішення 15.04.2019 р.

Суддя Кушнова А.О.