Справа № 128/3333/18
Суддя: Бондаренко О. І.
Дата ухвалення: 2019-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/3333/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2019 року Вінницький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання: Нагірняк Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №3 Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 354693 від 23.11.2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського роти №3 Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 354693 від 23.11.2018 року.

Позовна заява мотивована тим, що 23.11.2018 року поліцейським роти №3 БУПП у Вінницькій області рядовим поліції ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі № 354693, відповідно до якої позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в прибуток держави в розмірі 1020 грн., у зв'язку з тим, що 23.11.2018 року о 13 год. 40 хв. в м. Вінниці по вул. Коцюбинського,4, ОСОБА_1, керував транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_1 та порушив правила зупинки/стоянки, а саме: здійснив стоянку на місці, що позначена дорожньою розміткою 1.30 «Місце стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів», чим порушив 34 розділ п.7.18 Правил дорожнього руху України.

Вищевказану постанову позивач вважає незаконною та протиправною, а відтак такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до п.1.10 Розділу І Правил дорожнього руху України (ПДР) вимушена зупинка припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Згідно з п.15.1 Розділу 15 ПДР України, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

П.15.4 Розділу 15 ПДР України передбачено, що у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил.

Відповідно до п.34.1 Розділу 34, дорожня розмітка 1.30 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю чи на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».

Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, дійсно 23.11.2018 року, біля 13 год., він керуючи транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_2, по вул. Коцюбинського, 4 м. Вінниці здійснив вимушену зупинку під дорожньою розміткою 1.30, що означає «Місце стоянки транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю чи на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».

Як законослухняний громадянин він розумів, що здійснив вимушену зупинку в місці, де зупинку взагалі заборонено, однак дана зупинка була вимушеною у зв'язку з поломкою автомобіля. Отож, з метою уникнення дорожньо-транспортних пригод на дорозі та усунення наявної реальної поломки автомобіля, 23.11.2018 року позивач здійснив вимушену зупинку по вул. Коцюбинського, 4 в м. Вінниці.

Після вимушеної зупинки, автомобіль позивача одразу ж заблокував невідомий йому громадян на автомобілі, тому вжити всіх заходів, щоб прибрати свій автомобіль з місця, де зупинку заборонено відповідно до п.п.15.4 Розділу15 ПДР України, позивач не мав змоги, враховуючи обставини, що не залежали від його волі. Невідомому чоловікові він намагався пояснити, що здійснив вимушену зупинку, умислу на порушення правил дорожнього руху у нього не було, однак у свою сторону лише чув нецензурну лексику та погрози фізичною розправою, ним же і було викликано працівників поліції.

Враховуючи те, що автомобіль позивача було заблоковано, він, як законослухняний громадянин, залишився на місці події та чекав на приїзд працівників поліції. При спілкуванні з поліцейським він пояснив, що здійснив вимушену зупинку у зв'язку з реальною поломкою автомобіля, і вжити заходів, щоб якнайшвидше прибрати свій автомобіль з місця, де зупинку заборонено, він не мав змоги від обставин, що не залежали від його волі.

Однак, поліцейським роти № 3 ОСОБА_2 незважаючи на пояснення позивача та обставини справи, було винесено відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.5 ст. 122 КУпАП.

В той же день, 23.11.2018 року, позивач звернувся до станції технічного обслуговування «Дизель-Авто», з метою виявлення та усунення поломки автомобіля НОМЕР_2, внаслідок якої ним було здійснено вимушену зупинку по вул. Коцюбинського, 4 в м. Вінниці. Причиною поломки є несправність бензонасосу, який було замінено на новий.

Підтвердженням даного факту є заказ-наряд та розрахунок №136 від 23.11.2018 року, відповідно до яких позивачем було потрачено кошти в сумі 900 грн. на заміну бензонасосу в автомобілі «Daewoo Sens» на новий. Крім того, на прохання позивача, власник СТО «Дизель-Авто» ФОП ОСОБА_3, надав йому копії документів, що підтверджують його діяльність у сфері технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, роздрібною торгівлею деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

Отож, вказані обставини, підтверджують той факт, що 23.11.2018 року у автомобілі сталася поломка, внаслідок чого позивач здійснив вимушену зупинку з метою уникнення дорожньо-транспортних пригод на дорозі та усунення наявної реальної поломки автомобіля.

Крім того, відповідно до ч.2, ч.4 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Пунктами 2, 3, 4 Розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 7.11.2015 року передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п'ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені у статті 222 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.283 КУпАП, розглянувши справу про

адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Пунктами 1,2 Розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Частиною першою статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Разом з тим, словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» не є тотожними та мають різне цільове спрямування.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України».

Частиною 4 статті 258 КУпАП передбачено, що інспектор поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто на місці зупинки транспортного засобу. Однак, постанова по справі про адміністративне правопорушення виноситься тільки за результатами розгляду справи з дотриманням вимог статті 283 цього Кодексу.

Разом з тим, стаття 276 КУпАП вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто за місцезнаходженням органу уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. В даному випадку таким органом є Головне управління національної поліції у Вінницькій області, що розташоване за адресою: 21050, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Театральна, 10.

Однак, поліцейський роти №3 положень статей 276, 278, 279, 280-285 КУпАП не дотримався та незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу - м. Вінниця, вул. Коцюбинського, 4, суттєво порушив права позивача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (стаття 280 КУпАП).

Частиною 2 статті 33 КУпАП передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі, тощо.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи, тощо.

Незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, поліцейський роти №3 ОСОБА_2 не дав позивачу можливості скористатися своїми правами, передбаченими статтею 268 КУпАП у повному обсязі. Розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливило виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Відповідно до статті 278 КУпАП та пункту 5 Розділу III Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Пунктами 9-10 Розділу III Інструкції передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання (стаття 279 КУпАП).

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктами 1,2 Розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Однак, зі сторони поліцейського роти №3 ОСОБА_2, будь-якої підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення не було, як і самого розгляду справи, чим грубо порушено вимоги статей 245, 278, 279, 280, 283 КУпАП.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конституції України як Основного Закону України, а також Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція, 1950), практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 № 3477-ІУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», які застосовуються при розгляді справ та які відповідно є джерелом права в Україні.

Відповідно до ч.3 статті 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: а) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; б) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; в) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Розгляд справ про адміністративні правопорушення проводиться по аналогії кримінального судочинства, а отже дотримання наведених норм є обов'язковим.

Механізм запровадження інституту захисту законодавцем було врегульовано шляхом прийняття Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02.06.2011 за №3460-УІ та внесення наступних змін та доповнень до чинних нормативно-правових актів, у тому числі в ст.271 КУпАП.

Однак, посадовою особою поліції вказані положення дотримано не було, що вказує на порушення права позивача на захист, а відтак наведене дає підстави для висновку про допущене порушення права особи на захист, що в свою чергу, є самостійною та достатньою підставою для скасування винесеної постанови як незаконної та необгрунтованої.

У справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб'єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт.

23.11.2018 року поліцейським роти №3 ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 354693 від 23.11.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_1, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в прибуток держави в розмірі 1020 грн.

Вищевказана постанова поліцейського роти №3 безпосередньо застосовується до позивача ОСОБА_1, а тому дане адміністративне стягнення (штраф) тягне за собою погіршення його матеріального становища, а в разі його подвоєння - ставить його у скрутне матеріальне становище, оскільки сума у 1020 грн. на даний час є непосильною для його сім'ї.

За наведених обставин, позивач звертається до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 354693 від 23.11.2018 року, винесену поліцейським роти №3 ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в прибуток держави в сумі 1020 грн. 00 коп.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримує, змін та доповнень не має, просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, 19.03.2019 року надала суду відзив на позовну заяву позивача, в якому зазначила, що позов не визнає, заперечує щодо його задоволення з тих підстав, що 23.11.2018 о 13 год. 07 хв. на лінію «102» Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП надійшов виклик від заявника, що по вул. Батозька автомобіль марки «Ланос» д.н.з. АВ 7536СА припаркувався на парковці для інвалідів, просять наряд поліції. Під час несення служби на службовий планшет екіпажу 0106, було скинуто вище зазначене завдання. Прибувши на місце виклику, виявлено конфлікт між водіями, який було врегульовано мирним шляхом, а на підставі вищевикладеного поліцейським роти №3 БУПП у Вінницькій області ДПП ОСОБА_2 було винесено постанову серії НК №354693 за порушення п. ст.122 КУпАП. Відповідно до п. 7.18 ПДР України, дія знаку не поширюється на мотокаляски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід» відповідно до вимог ПДР. Згідно ст. 23 ЗУ «Про Національну поліцію» до основних повноважень поліції відноситься: здійснювати превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчинення правопорушення; вжиття заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень, припиняти виявленні адміністративні правопорушення; здійснювати своєчасне реагування на заяви та повідомлення про адміністративні правопорушення та інше. Статтею 1 Закону України «Про дорожній рух» зазначено, що закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки та відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об'єднань). Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі. Отже, виходячи з вищевказаного, позивачем було скоєно адміністративне правопорушення, відповідно до чого й притягнуто до відповідальності. Тобто, факт вчинення правопорушення у даному випадку має місце. Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. За змістом пунктів 1 та 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року N 1395, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за N 1408/27853, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачена зокрема, ч.5 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.5 ст. 122 КУпАП, відповідачем винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення НК № 354693 від 23.11.2018 року на місці його вчинення, за результатами розгляду адміністративної справи до позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 1020 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Отже, згідно глави 19 КУпАП у разі виявлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 122 КУпАП посадова особа органів внутрішніх справ має право розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення та за результатами такого розгляду винести постанову у справі про адміністративне правопорушення. В свою чергу, відповідач є працівником Управління патрульної поліції у Вінницькій області, тобто посадовою особою органів внутрішніх справ та таким чином мав всі законні підстави винести постанову, а також розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, оскільки у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП (Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015). Згідно ст. 251 КУпАП орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних. Тобто, дане правопорушення підтверджується викликом на лінію «102» щодо факту вчинення правопорушення. Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами. Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення. Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Отже поліцейським, як посадовою особою, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення позивачем ПДР, маючи відповідні повноваження ,зроблено висновок про притягнення позивача до адміністративної відповідальності; підстав у відповідача для умисного спотворення обставин події не було. Таким чином, розглядаючи дану справу, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Враховуючи вищевказане, представник відповідача вважає, що постанова є правомірною, обгрунтованою, законною та такою, що не підлягає скасуванню, з огляду на що в задоволенні позову просить відмовити.

За таких обставин, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, врахувавши відзив відповідача, оглянувши компакт диск з відеофіксацією, наданим позивачем, прийшов до висновку, що в позові ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови серії НК № 354693 від 23.11.2018 року, винесеної поліцейським роти №3 Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції ОСОБА_2, ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП, а саме: 23.11.2018 року о 13 год. 40 хв. в м. Вінниці по вул. Коцюбинського, 4, керуючи транспортним засобом «Daewoo Sens» д.н.з. НОМЕР_3 порушив правила зупинки/стоянки, а саме: здійснив стоянку на місці, що позначене дорожньою розміткою 1.30 «Місце стоянки транспортних засобів транспортних засобів, які перевозять інвалідів», чим порушив 34 Розділ додатку 7.18 ПДР України, за що на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. 00 коп. (а.с. 24).

Згідно наданого позивачем заказу-наряду та розрахунку №136 від 23.11.2018 року, ним було потрачено кошти в сумі 900 грн. на заміну бензонасосу в автомобілі «Daewoo Sens» на новий; власником СТО «Дизель-Авто» ФОП ОСОБА_3, позивачу надано копії документів, що підтверджують діяльність ФОП у сфері технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, роздрібною торгівлею деталями та приладдям для автотранспортних засобів (а.с. 12 - 17).

Відповідно до ч.2 ст. 122 КУпАП зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» -тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач не погоджується з обставинами, викладеними в постанові про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі НК № 354693 від 23.11.2018 року, стверджуючи, що не порушував вимог ч.5 ст.122 КУпАП, так як зупинка автомобіля в зоні дії вказаного знаку була вимушеною, в звязку з поламкою автомобіля.

Однак, відповідно до п.34.1 Розділу 34, дорожня розмітка 1.30 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю чи на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».

Відповідно до п.1.10 Розділу І Правил дорожнього руху України (ПДР) вимушена зупинка припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

П.15.4 Розділу 15 ПДР України передбачено, що у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил.

Відповідно до п. «а» п.п. 9.9. ПДР України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі вимушеної зупинки на дорозі.

Згідно п. «б» п.п. 9.10 ПДР України разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як свідчать матеріали справи, при винесені постанови в справі про адміністративне правопорушення інспектором були з'ясовані вказані обставини, а позивачем порушено п.п. 9.9, 9.10 ПДР України, зокрема, при вимушеній зупинці автомобіля в звязку з поламкою, на підтвердження чого надано заказ наряд та рахунок на купівлю бензонасосу, не було ввімкнено аварійну світлову сигналізацію та не установлено знак аварійної зупинки.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На думку суду, в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП.

За таких обставин, суд приходить висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 354693 від 23.11.2018 року, не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.244-246, 286 КАС України, ст. ст. 287, 288, 289 КУпАП, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського роти №3 Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 354693 від 23.11.2018 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до сьомого апеляційного адміністративного суду через Вінницький районний суд Вінницької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення сторонам та їх представникам копії повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.І. Бондаренко