Справа № 826/12083/18
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкової вимоги №73879-17 від 20.04.2018 року та рішення №73879-17 від 20.04.2018 року про опис майна у податкову заставу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначила, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 10.04.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.(позивачем), яка діє від імені та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4 укладено Договір дарування квартири.

Вартість квартири, відповідно до висновку суб'єкту оціночної діяльності та п.11 вказаного Договору складала 473103 грн.

Пунктом 174.6 ст.176 Податкового кодексу України передбачено, що об'єкти дарування, подаровані платнику податку іншою фізичною особою, оподатковуються згідно з правилами, встановленими розділом для оподаткування спадщини - тобто за ставкою, що становить 5% бази оподаткування.

Отже, сума податку, який мав бути сплачений складає 23655,15 грн. (473103 грн. * 5%).

У матеріалах справи міститься квитанція від 12.12.2014 року про сплату ОСОБА_4 податку у розмірі 23655,15 грн. (а.с.13)

Водночас, як стверджує позивач 05.05.2017 року нею отримано податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №73879-17 від 20.04.2018 на загальну суму 23655,15 грн., з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування та рішення №73879-17 від 20.04.2018 про опис майна у податкову заставу.

Позивач, не погоджуючись з вказаними вимогою та рішенням відповідача, звернулася з даним позовом до суду.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України та Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України).

Згідно з підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 164.2.10 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Об'єктом спадщини платника податку є, зокрема, об'єкт нерухомості (пункт 174.1 статті 174 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 174.3 статті 174 Податкового кодексу України особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.

Пунктом 174.6 ст.176 Податкового кодексу України передбачено, що об'єкти дарування, подаровані платнику податку іншою фізичною особою, оподатковуються згідно з правилами, встановленими розділом для оподаткування спадщини - тобто за ставкою, що становить 5% бази оподаткування.

Матеріалами справи підтверджено, що 12.12.2014 року ОСОБА_4, отримавши за Договором дарування квартиру, сплатила податок на доходи фізичних осіб у розмірі 23655,15 грн.( 5% від вартості квартири 473103 грн.).

Встановлені у даній справі обставини свідчать про протиправність прийняття податковим органом оскаржуваної податкової вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві №73879-17 від 20.04.2018 року на загальну суму 23655,15 грн., з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування та рішення №73879-17 від 20.04.2018 про опис майна у податкову заставу.

Доводи апелянта про те, що кошти в силу певних обставин, а саме з вини позивача, не були зараховані до Державного бюджету України, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявна копія квитанції, яка підтверджує виконання ОСОБА_4 свого обов'язку щодо сплати податку.

Зокрема, у вказаній квитанції ОСОБА_4 зазначено правильний код УДКСУ у Святошинському районі м.Києва, розрахунковий рахунок для сплати податку на доходи фізичних осіб, код МФО банку та інші реквізити.

Згідно з п. 1.30 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон України, Закон №2346-ІІІ) платіжне доручення- розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Положеннями п.п. 16.5.2 пункту 16.2 статті 16 Закону № 2346-III визначено, що днем подання до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації у цих установах.

Відповідно до пункту 22.4 статті 22 Закону № 2346-III, під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що обов'язок платника зі сплати податків вважається виконаним із часу подання ним до обслуговуючого банку платіжного доручення на перерахування коштів до бюджетної системи України. При цьому, платник не несе відповідальності за дії або бездіяльність банківських та фінансових установ.

В даному випадку матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 вчасно було подано квитанцію про сплату податку на доходи фізичних осіб, однак кошти були зараховані невчасно не з вини останньої.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 17.04.2019 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В.Файдюк

Є.І.Мєзєнцев