Справа № 560/4170/18
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4170/18

Головуючий у 1-й інстанції: Лабань Г.В.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

16 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року (суддя Лабань Г.В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій неправомірними,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області щодо призначення мені дострокової пенсії за віком, як батькові дитини-інваліда, що здійснював виховання дитини-інваліда до шестирічного віку, відповідно до п. 3 ч. 1 ст.115 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оформлену листом № 8896/03 від 12.04.2018;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області призначити мені дострокову пенсію за віком, як батькові дитини-інваліда, що здійснював виховання дитини-інваліда до шестирічного віку, відповідно до п. 3 ч. 1 ст.115 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 22.03.2018;

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, з підстав неповноти встановлення обставин справи та неналежної оцінки судом першої інстанції обставин, які мають значення для вирішення справи, просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року та ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема, на думку апелянта, його дружина - ОСОБА_3, своє право на отримання пенсії з підстав, передбачених п.3 ст.115 Закону №1058-ІV, як мати дитини-інваліда не використала, надавши відмову від дострокової пенсії по догляду за дитиною-інвалідом на користь позивача.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обгрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 - дитини-інваліда 1 групи з дитинства.

22.03.2018 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про призначення дострокової пенсії за віком як батькові дитини-інваліда.

Рішенням від 02.04.2018 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відмовило у призначенні дострокової пенсії.

Листом від 12.04.2018 №8896/03 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницької області повідомило позивача, що йому відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком у зв'язку з тим, що мати, ОСОБА_3, отримує пенсію по інвалідності 3 групи внаслідок загального захворювання.

Не погоджуючись з відмовою у призначенні дострокової пенсії, позивач оскаржив її суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки чинним законодавством передбачено зменшення пенсійного віку тільки одному з батьків, відповідач правомірно відмовив у призначенні позивачу дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-ІV взявши до уваги те, що дружина позивача використала своє право вибору на отримання пенсії незалежно від її виду до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-VI.

Апеляційний суд, за результатом апеляційного розгляду справи, не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ч.2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так в апеляційній скарзі позивач, обгрунтовуючи свою позицію зазначає, що його дружина - ОСОБА_3, своє право на отримання пенсії з підстав, передбачених п.3 ст.115 Закону №1058-ІV, як мати дитини-інваліда не використала, надавши відмову від дострокової пенсії по догляду за дитиною-інвалідом на користь позивача. Таким чином відмова пенсійного органу у призначенні позивачу дострокової пенсії за віком, на підставі Закону №1058-ІV,є на його думку протиправною.

Даючи оцінку висновкам суду першої інстанції та спірним відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів враховує наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон №1058-VI.

За змістом статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-ІV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п'ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років. За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років.

Таким чином, матері надається право вибору особи, яка буде одержувати дострокову пенсію за віком: вона сама, чи батько дітей.

Як вбачається з листа пенсійного органу від 12.04.2018 №8896/03, позивачу відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком у зв'язку з тим, що мати, ОСОБА_3, отримує пенсію по інвалідності 3 групи внаслідок загального захворювання, тобто використала своє право вибору на отримання пенсії незалежно від її виду до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-VI.

Колегія суддів не погоджується з позицією відповідача, та вважає, що в даному випадку, дружина позивача - ОСОБА_3 своє право на отримання пенсії з підстав, передбачених п.3 ст.115 Закону №1058-ІV, як мати дитини-інваліда не використала, надавши відмову від дострокової пенсії по догляду за дитиною-інвалідом на користь позивача.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-ІV визначено, що за вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років.

Тобто, даною нормою визначено спеціальне суб"єктивне право батька, як одного з членів подружжя, що здійснювало виховання дитини-інваліда, надавши відмову від дострокової пенсії за віком, і допустимість реалізації цього права не може ставитись в залежність від реалізації матір"ю свого права на призначення дострокової пенсії за віком, передбаченого іншими нормами законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 12.11.2013 року у справі №21-373а13.

Колегія суддів враховує, що станом на момент звернення позивача з апеляційною скаргою, Верховний суд не відступав від раніше сформованої правової позиції.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 вказано, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права від 16 грудня 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) від 03 травня 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність захисту порушеного права позивача на призначення дострокової пенсії за віком, шляхом задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з ч.2 вказаної статті, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.3 ст.242 КАСУ).

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, за результатом апеляційного розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає встановленим у справі обставинам, у зв'язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В силу приписів частини 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодування або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Колегією суддів встановлено, що позивач поніс судові витрати пов'язані з розглядом даної справи у вигляді сплати судового збору в суді першої інстанції у розмірі 704,80 грн. згідно квитанції №7852243 від 07 грудня 2018 року.

Також позивачем понесено судові витрати пов'язані з розглядом даної справи у суді апеляційної інстанції вигляді сплати судового збору у розмірі 1057,20 грн. згідно квитанції 9634330 від 29 січня 2019 року.

Таким чином, загальний розмір понесених позивачем витрат по сплаті судового збору складає 1762,00 грн.

Судові витрати підлягають стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області щодо призначення ОСОБА_2 дострокової пенсії за віком, як батькові дитини-інваліда, що здійснював виховання дитини-інваліда до шестирічного віку, відповідно до п. 3 ч. 1 ст.115 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оформлену листом № 8896/03 від 12.04.2018.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області призначити ОСОБА_2 дострокову пенсію за віком, як батькові дитини-інваліда, що здійснював виховання дитини-інваліда до шестирічного віку, відповідно до п. 3 ч. 1 ст.115 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 22.03.2018.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1) судові витрати в сумі 1762,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.