Справа № 818/1425/17
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 р.Справа № 818/1425/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Калитки О. М. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

представник позивача Фещенко В.Л.

представник відповідача Титаренко П.В.

представник позивача Савченко С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Геліос" на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 23.11.2017 року, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп'яненко, м. Суми, по справі № 818/1425/17

за позовом Заступника керівника Сумської місцевої прокуратури в інтересах Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Геліос"

про стягнення податкованої заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Заступник керівника Сумської місцевої прокуратури, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Геліос", в якому просив суд: стягнути на користь Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області з рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю "Геліос" в обслуговуючих банках та за рахунок готівки, що належить відповідачу податкову заборгованість: за платежем 14040000 "Акцизний податок з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцихних товарів" основний платіж 10603,08 грн, штрафні санкції 501,78 грн., пеня 254,26 грн; за платежем 18010400 "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачених юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості" основний платіж 321,26 грн.; за платежем 18010600 "Орендна плата з юридичних осіб" основний платіж 300857,68 грн, пеня 716,54 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 23.11.2017 року адміністративний позов Заступника керівника Сумської місцевої прокуратури задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, а саме: ст.ст. 287, 288 ПК України, Закону України "Про оренду землі", з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що судом не було досліджено питання виникнення та підтвердження податкової заборгованості. Також вказав на те, що у прокурора відсутні підстави для представництва інтересів держави в суді.

Позивач та Головне управління ДФС у Сумській області подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники позивача та Головного управління ДФС у Сумській області, наполягаючи на законності та обгрунтованості постанови суду першої інстанції, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що посадовими особами ДПІ в м. Сумах за затримку сплати зобов'язання з акцизного податку застосовано до відповідача штрафи. Так, податковим повідомленням-рішенням від 22.10.2015 № /57563 форми "Ш" накладено штраф в сумі 5,00 грн., податковим повідомленням - рішенням від 22.10.2015 № форми "Ш" накладено штраф в сумі 496,78 грн. (а.с. 32). Вказані рішення направлялись відповідачу поштою, однак не були вручені (а.с. 33).

Відповідно до вимог п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України зобов'язання набуло статусу податкового боргу.

Позивачем були подані декларації з акцизного податку за лютий 2015 року, якою визначено суму зобов'язання 1286 грн., квітень 2015 року на суму 2789 грн., травень 2015 року на суму 2774 грн., червень 2015 року на суму 3868 грн., липень 2015 року на суму 89 грн. (а.с. 16-31).

Також позивач подав податкові декларації податку на майно, відмінне від земельної ділянки, якими визначив суму податку, що підлягає сплаті за 2016 рік - 203,26 грн. та за 2017 рік - 236 грн (зі сплатою по 59,00 грн. щоквартально). Зобов'язання за 2016 рік, І, ІІ квартали 2017 року не було сплачене (а.с. 35,36, 11).

Позивачем подано податкову декларацію з плати за землю № , якою нараховано 110 004,05 грн. орендної плати за землі державної або комунальної власності за 2014 рік (зі сплатою платежів щомісячно). Зобов'язання за вересень 2014 року було сплачено не в повному обсязі, борг становить 10 88,36 грн., зобов'язання за жовтень-грудень 2014 року не було сплачене (а.с. 37-38,12).

Позивачем подано податкову декларацію з плати за землю № за 2014 рік, якою нараховано 28 939,61 грн. орендної плати за землі державної або комунальної власності (зі сплатою по 2411,63 грн. щомісячно протягом січня-листопада, 2411,68 грн. у грудні). Орендна плата за вересень-грудень 2014 року сплачена не була (а.с. 39-40,12).

Податковими деклараціями з плати за землю за 2015 та 2016 рік нараховано 227847,27 грн. та 4516,06 грн. орендної плати відповідно (а.с. 41-44). Поданою 14.02.2017 року декларацією з плати за землю за 2017 рік нараховано 4787,02 грн. орендної плати зі сплатою щомісяця протягом січня-листопада по 398,92 грн. та 398,90 грн. у грудні (а.с. 41-46). Зобов'язання за 2015, 2016, та січень-червень 2017 року залишається не сплаченим (а.с. 11-12).

На податковий борг була нарахована пеня в сумі 970,80 грн., у тому числі 254,26 грн. по акцизному податку, 716,54 грн. по орендній платі з юридичних осіб (а.с. 11-12, 68-80).

На виконання вимог п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, ДПІ в м. Сумах виставила відповідачу податкову вимогу № 8332-25 від 01.09.2014 року. Вимога була отримана відповідачем 18.10.2017 (а.с. 34).

Відповідно до розрахунку суми податкового боргу та витягу з картки платника податків станом на 01.08.2017 року сума податкового боргу відповідача становить 313 254,60 грн. (у тому числі 11 359,12 грн. - акцизний податок, 321,26 грн. - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, 301 574,22 грн. орендна плата з юридичних осіб) (а.с. 11-12,68-80).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що податковий борг відповідачем не сплачений. Позивач є органом державної влади, уповноваженим здійснювати функцію контролю за визначенням та сплатою платником податків, повноваження якого на звернення до суду із позовом про стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, які обслуговують такого платника податків та про стягнення готівкових коштів прямо передбачено законом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідно до розрахунку суми податкового боргу та витягу з картки платника податків станом на 01.08.2017 року сума податкового боргу відповідача становила 313254,60 грн., у тому числі 11359,12 грн. - акцизний податок, 321,26 грн. - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, 301574,22 грн. орендна плата з юридичних осіб.

Вказана сума заборгованості виникла за наступних обставин.

Державною податковою інспекцією у місті Сумах були прийняті та направлені ТОВ «Геліос» податкові повідомлення-рішення від 22.10.2015 №/57563 форми "Ш" про застосування штрафних санкцій у сумі 5 грн., № форми "Ш" про застосування штрафних санкцій у сумі 496,78 грн. за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов'язання по акцизному податку. Вказані податкові повідомлення-рішення направлялись відповідачу поштою, однак не були вручені (а.с. 33).

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до п.126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Судом встановлено, що вказані податкові повідомлення-рішення ні в адміністративному, ні в судовому порядку не оскаржувались.

Отже, вказані податкові повідомлення - рішення вважаються врученим відповідачу, ним не оскаржені, тому відповідно до вимог п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України зобов'язання набуло статусу податкового боргу.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Геліос» до контролюючого органу були подані декларації акцизного за лютий 2015 року, якою визначено суму зобов'язання 1286 грн., квітень 2015 року на суму 2789 грн., травень 2015 року на суму 2774 грн., червень 2015 року на суму 3868 грн., липень 2015 року на суму 89 грн. (а.с. 16-31).

Також позивач подав податкові декларації податку на майно, відмінне від земельної ділянки, якими визначив суму податку, що підлягає сплаті за 2016 рік - 203,26 грн. та за 2017 рік - 236 грн (зі сплатою по 59,00 грн. щоквартально). Зобов'язання за 2016 рік, І, ІІ квартали 2017 року не було сплачене (а.с. 35,36, 11).

Позивачем подано податкову декларацію з плати за землю № , якою нараховано 110 004,05 грн. орендної плати за землі державної або комунальної власності за 2014 рік (зі сплатою платежів щомісячно). Зобов'язання за вересень 2014 року було сплачено не в повному обсязі, борг становить 10 88,36 грн., зобов'язання за жовтень-грудень 2014 року не було сплачене (а.с. 37-38,12).

Позивачем подано податкову декларацію з плати за землю № за 2014 рік, якою нараховано 28 939,61 грн. орендної плати за землі державної або комунальної власності (зі сплатою по 2411,63 грн. щомісячно протягом січня-листопада, 2411,68 грн. у грудні). Орендна плата за вересень-грудень 2014 року сплачена не була (а.с. 39-40,12).

Податковими деклараціями з плати за землю за 2015 та 2016 рік нараховано 227 847,27 грн. та 4 516,06 грн. орендної плати відповідно (а.с. 41-44). Поданою 14.02.2017 року декларацією з плати за землю за 2017 рік нараховано 4787,02 грн. орендної плати зі сплатою щомісяця протягом січня-листопада по 398,92 грн. та 398,90 грн. у грудні (а.с. 41-46). Зобов'язання за 2015, 2016, та січень-червень 2017 року залишається не сплаченим (а.с. 11-12).

Відповідно до п. 57.1. ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом.

Згідно п. 56.11 ст. 56 Подактового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Однак, відповідач не виконав вимоги пунктів 57.1, 57.3 статті 57, пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України та не сплатив у повному обсязі узгоджене грошове зобов'язання на загальну суму 313254,60 гривень.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 129.1 ст. 129 ПК України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня. Нарахування пені розпочинається: а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов'язання платником податків - після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного цим Кодексом; б) при нарахуванні суми грошового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

Як свідчать матеріали справи на податковий борг була нарахована пеня в сумі 970,80 грн., у тому числі 254,26 грн. по акцизному податку, 716,54 грн. по орендній платі з юридичних осіб (а.с. 11-12, 68-80).

Згідно п.59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до статті 59 Податкового кодексу України ТОВ «Геліос» була вручена податкова вимога від 01.09.2014 року №8332-25. Вимога була отримана відповідачем 18.10.2017 (а.с. 34).

З моменту направлення податкової вимоги до подачі даного позову податковий борг відповідача не переривався, а отже податкова вимога №8332-25 від 01.09.2014 року відкликана не була.

Згідно пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Вказана заборгованість відповідача не підлягає списанню та розстроченню на підставі статей 100, 101 Податкового кодексу України.

Згідно із пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до п.п. 16.1.4. п. 16.1. ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний: сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 20.1.34 ст. 20 Податкового кодексу України визначено, що органи державної податкової служби, окрім іншого, мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до абз. 1 п. 95.3, п. 95.4 ст. 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів вважає хибними доводи апелянта про те, що у прокурора відсутні підстави для представництва інтересів держави в суді, з огляду на наступне.

Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За приписами ч. 2 ст. 60 КАС України ( в редакції чинній на час звернення прокурора до суду з даним позовом) прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Поняття «інтересів держави» та «нездійснення або неналежного здійснення суб'єктом владних повноважень своїх функцій» чинним законодавством вичерпно не визначаються та не розкриваються, у зв'язку із чим прокурор у кожному випадку самостійно їх обгрунтовує та доводить з огляду на конкретні обставини справи.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною у рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 3-рн/99.

Разом з цим, більш широке тлумачення зазначених понять наводить Верховний Суд при розгляді справ за участю прокурора (ухвали від 07.05.2018 у справі № 910/18283/17, від 10.07.2018 у справі № 812/1689/16, постанови від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 13.06.2018 у справі № 687/379/17-ц).

На думку Верховного Суду, нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб'єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об'єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб'єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.

Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обгрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб'єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб'єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Як закріплено у ст. ст. 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Суспільство, Український народ як сукупність окремих суб'єктів, індивідів, людей, також має, з огляду на ст. ст. 1,3, 6-8, 13, 14, 41 Конституції України, конституційне право правомірно очікувати захисту суспільних інтересів у вигляді адекватної реакції держави на випадки порушення законності при вирішені земельних питань, правомірно очікувати і розраховувати на те, що держава вживатиме усіх можливих законних засобів і способів для відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю.

Отже правовідносини, пов'язані з використанням земель із державної чи комунальної власності, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула або може вибути з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним, однак жодних платежів за користування земельною ділянкою під спірними об'єктами відповідачем не здійснюються, що в свою чергу позбавляє територіальну громаду міста отримання стабільного та своєчасного доходу у вигляді орендної плати (одного із основних джерел наповнення місцевого бюджету), що ослаблює фінансову основу місцевого самоврядування, позбавляє можливості своєчасно проводити виплату заробітної плати працівникам соціальної сфери, здійснювати благоустрій, використовувати кошти на інші необхідні потреби регіону, що в свою чергу порушує економічні інтереси Держави, підриває її економічне благополуччя.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач є органом державної влади, повноваження якого на звернення до суду із позовом про стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, які обслуговують такого платника податків та про стягнення готівкових коштів передбачено законом.

Крім того, колегія суддів вважає хибними доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не дослідив питання виникнення та підтвердження податкової заборгованості, з огляду на наступне.

Платниками податку за землю є землекористувачі (п.1 ст. 269 Податкового кодексу України).

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п.288.1, п.288.3, п.288.4 ст.288 ПК України). Між Сумською міською радою та ТОВ "Геліос" укладено договори оренди земель комунальної власності.

Судом встановлено, що відповідачем ТОВ «Геліос» самостійно подано податкову декларацію з плати за землю № , якою нараховано 110004,05 грн. орендної плати за землі державної або комунальної власності за 2014 рік (зі сплатою платежів щомісячно.) Зобов'язання за вересень 2014 року було сплачено не в повному обсязі, борг становить 1088,36 грн.

Позивачем подано податкову декларацію з плати за землю № за 2014 рік, якою нараховано 28 939,61 грн. орендної плати за землі державної або комунальної власності (зі сплатою по 2411,63 грн. щомісячно протягом січня-листопада, 2411,68 грн. у грудні). Орендна плата за вересень-грудень 2014 року сплачена не була (а.с. 39-40,12).

Податковими деклараціями з плати за землю за 2015 та 2016 рік нараховано 227847,27 грн. та 4516,06 грн. орендної плати відповідно (а.с. 41-44). Поданою 14.02.2017 року декларацією з плати за землю за 2017 рік нараховано 4787,02 грн. орендної плати зі сплатою щомісяця протягом січня-листопада по 398,92 грн. та 398,90 грн. у грудні (а.с. 41-46). Зобов'язання за 2015, 2016, та січень-червень 2017 року залишається не сплаченим (а.с. 11-12).

ТОВ «Геліос» до контролюючого органу були подані декларації акцизного податку за лютий 2015 року, якою визначено суму зобов'язання 1286 грн., квітень 2015 року на суму 2789 грн., травень 2015 року на суму 2774 грн., червень 2015 року на суму 3868 грн., липень 2015 року на суму 89 грн. (а.с. 16-31).

Відповідно до п. 287.3. статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Всупереч вимог зазначених норм, зобов'язання, визначені в податкових деклараціях, сплачені не були. Заборгованість набула статусу податкового боргу.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 23.11.2017 року по справі 818/1425/17 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Геліос" залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 23.11.2017 року по справі № 818/1425/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 15.04.2019 року