Справа № 420/5912/18
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/5912/18
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е. А.

Пятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- ОСОБА_1

при секретарі - Філімович І.М.

за участю:

апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Керівника Головного управління Держгеокадастру в Одеській області ОСОБА_3 про визнання листа керівника Головного управління Держгеокадастру в Одеській області ОСОБА_3 №31-15-0.62-10671/2-18 від 01.11.2018 року, зміст якого не усуває порушених прав і законних інтересів позивача незаконними та зобов'язання керівника Головного управління Держгеокадастру в Одеській області ОСОБА_3 усунути допущені порушення шляхом вчинення дій у відповідності до вимог ст. 19 ЗУ «Про звернення громадян»,-

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

14 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Керівника Головного управління Держгеокадастру в Одеській області ОСОБА_3, в якому просив суд:

- визнати лист керівника Головного управління Держгеокадастру в Одеській області ОСОБА_3 №31-15-0.62-10671/2-18 від 01.11.2018 року, зміст якого не усуває порушених прав і законних інтересів позивача незаконними;

- зобовязати керівника Головного управління Держгеокадастру в Одеській області ОСОБА_3 усунути допущені порушення шляхом вчинення дій у відповідності до вимог ст. 19 Закону України «Про звернення громадян».

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначав, що з метою набуття безоплатного одержання державного акту на право власності на присадибну земельну ділянку по вул. Верхній, 10 с. Марянівка Комінтернівського району Одеської області, визначеного постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання реалізації права власності на землю громадянам України» № 844 від 05.08.2009 р., Порядку безоплатного оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки затвердженого цією постановою, а також постанови Кабінету Міністрів України «Про додаткові заходи щодо безоплатного оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки» №1112 від 21.10. 2009 р., Держкомзем у Комінтернівському районі Одеської області у жовтні 2009 р. одержав заяву позивача з пакетом документів. З направленням цієї заяви з документами Держкомземом Одеській регіональній філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, впродовж тривалого часу питання видачі державного акту на право власності залишалося не вирішеним. 16.06.2011 року позивач направив до Держкомзему заяву, в якій наполягав видати державний акт на право власності на земельну ділянку та повідомити про можливість його одержання. В зв'язку з не вирішення цієї заяви позивач звернувся до суду з позовом. 02.11.2011 року постановою Одеського окружного адміністративного суду (справа № 2а/1570/6642/11) визнана протиправною бездіяльність відділу Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області щодо не вирішення заяви від 16.06.11 року, зобов'язано Держкомзем вирішити питання викладені у заяві. Оскільки відділ Держкомзему та його правонаступник - Управління Держгеокадастру у Комінтернівському районі Одеської області ухилялися від виконання судового рішення, у заяві від 06.03.17 року позивач вимагав усунути підстави і причини не розгляду та не вирішення заяви по суті. 22.09.2017 року постановою Одеського окружного адміністративного суду (справа № 815/3009/17) визнана протиправна бездіяльність Управління Держгеокадастру у Комінтернівському районі Одеської області щодо не розгляду і не вирішення заяви від 06.03.17 року, зобов'язано управління Держгеокадастру розглянути і вирішити питання викладені у заяві від 06.03.17 року, відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Подальше ігнорування судових рішень стало підставою звернення зі скаргою від 30.01.2018 року до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у якій позивач вимагав - вжити заходи до припинення неправомірних дій, усунути причини та умови, які призвели до порушення права, забезпечити поновлення порушеного право. 18.05.2018 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду (справа №815/1134/18) визнана протиправна бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та зобов'язано розглянути і вирішити питання викладені у скарзі від 30.01.18 року відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Листом керівника Головного управління Держгеокадастру в Одеській області ОСОБА_3 «Про виконання рішення суду» від 01.11.18 року №31-15-0.62-10671/12-18 питання викладені у скарзі від 30.01.18 року залишилися без належного розгляду і вирішення у порушення прав і законних інтересів, передбачених Конституцією України, Законом України « Про звернення громадян».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою на зазначене судове рішення. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, неповно зясовані обставини, що мають значення для справи у звязку з чим апелянт просить скасувати судове рішення першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.05.2018 року по справі №815/1134/18 позов ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, пов'язаної з порушенням права, визначеного Законом України «Про звернення громадян» щодо не розгляду і не вирішення скарги від 30.01.2018 року та зобов'язання розглянути і вирішити питання, викладені у скарзі від 30.01.2018 року відповідно до Закону України «Про звернення громадян» задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, пов'язану з порушенням права, визначеного Законом України «Про звернення громадян» щодо не розгляду і не вирішення скарги від 30.01.2018 року.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області розглянути і вирішити питання, викладені у скарзі від 30.01.2018 року відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Не погодившись з вказаним рішенням суду Головне управління Держгеокадастру в Одеській області подало апеляційну скаргу.

Постановою Одеською апеляційного адміністративного суду від 20.09.2018 року апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області залишено без задоволення.

Таким чином 20.09.2018 року вказане рішення набрало законної сили.

На виконання вказаного рішення Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області надано позивачу відповідь «Про виконання рішення суду» від 01.11.2018 року №31-15-0.62-10671/2-18 (а.с.10-16).

У вказаній відповіді зазначено, що Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.05.2018 року по справі №815/1134/18 повторно розглянуто звернення ОСОБА_2 від 30.01.2018 року.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ОСОБА_4 ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За правилами ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Як зазначено вище, предметом позову у цій справі є протиправність дій відповідача, вчинених під час виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.05.2018 року по справі №815/1134/18, яке набрало законної сили.

Отже, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом і спір фактично стосується належного виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Згідно із вимогами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з положеннями ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що процесуальним законом встановлений певний порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, і цей порядок передбачає звернення позивача (стягувача) до суду відповідно до статті 383 КАС України, а не з новим позовом фактично про зобов'язання виконати таке судове рішення.

Тобто, якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси то він повинен був звернутись до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправним рішення дій чи бездіяльності відповідача, а не пред'являти новий адміністративний позов.

Судом встановлено, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.05.2018 року по справі №815/1134/18 Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області надано позивачу відповідь «Про виконання рішення суду» від 01.11.2018 року №31-15-0.62-10671/2-18 (а.с.10-16). У вказаній відповіді зазначено, що Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.05.2018 року по справі №815/1134/18 повторно розглянуто звернення ОСОБА_2 від 30.01.2018 року.

Враховуючи те, що позивач зазначаючи про протиправність дій відповідача при виконанні ним судового рішення звернувся до суду з позовною заявою, в той час як положеннями ст. 383 КАС України встановлено інший порядок вирішення такого питання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо обрання позивачем невірного способу захисту порушеного права.

Тобто, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси то він повинен був звернутись до суду в порядку ст.383 КАС України із заявою про визнання протиправним рішення дій чи бездіяльності відповідача, а не пред'являти новий адміністративний позов.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об'єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним, при розгляді позову щодо належного виконання окремого судового рішення в іншій справі.

Крім того, апеляційний суд вважає, що суд не має права зобов'язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення фактично про те ж саме, оскільки цим порушуються норми КАС України, яким передбачено вирішення цих питань в порядку статей 249 та 383 КАС України, тобто шляхом винесення судом окремої ухвали.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки позивачем по суті заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, які фактично стосуються питання належного виконання зазначеного вище судового рішення, то відповідно ним неправильно обраний спосіб захисту свого порушеного права.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання керівника Головного управління Держгеокадастру в Одеській області ОСОБА_3 усунути допущені порушення шляхом вчинення дій у відповідності до вимог ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», колегія суддів зазначає наступне.

Так, зазначені вище вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від позовних вимог, в задоволенні яких судом першої інстанції відмовлено.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 310; 314; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 18.04.2019 року.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6 ОСОБА_1