Справа № 826/16467/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2019 року, суддя Патратій О.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення позивачу основного розміру пенсії з 80 % до 70 % від сум грошового забезпечення та зобов`язати перерахувати та виплатити позивачу пенсію в розмірі 80 % грошового забезпечення з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, починаючи з 01.01.2018 року, здійснивши виплату однією сумою;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування при перерахунку пенсії ОСОБА_1 надбавки за льотний скл. при виконанні польотів у розмірі 35 %, надбавки за кваліфікацію, в/сл. 1 клас у розмірі 8 %, надбавки за роботу з таємними виробами, носіями, документами у розмірі 15 %, надбавки за особливо важливі завдання у розмірі 50 %, премії у розмірі 90 %, які він отримував до перерахунку пенсії, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити позивачу пенсію включаючи вказані надбавки починаючи з 01.01.2018 року з врахуванням проведених раніше виплат;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування до пенсії ОСОБА_1 підвищення в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком як учаснику бойових дій та зобов`язати відповідача перерахувати та виплачувати надалі позивачу пенсію в розмірі 80 % грошового забезпечення з урахуванням підвищення в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком як учаснику бойових дій, починаючи з 01.01.2005 pоку, здійснивши виплату однією сумою.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 80 % до 70 % відповідних сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська 16, ) перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в розмірі 80 % грошового забезпечення з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, починаючи з 01.01.2018 року. У задоволені решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська 16, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 (три тисячі) грн. 00 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 02.09.1994 року є пенсіонером військовослужбовцем, перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262- XII).

Відповідно до посвідчення № НОМЕР_2 від 24.07.2013 року позивачу була призначена (обчислена) пенсія за вислугу років на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262 - XII.

Таким чином, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в місті Києві та отримую пенсію, яка призначена відповідно до ст. ст. 12, 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі Закон №2262- XII) у розмірі 80 відсотків від суми грошового забезпечення посади, з якої його звільнено зі служби.

Після проведення перерахунку пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам", розмір пенсії встановлений при її призначенні у відсотковому співвідношенню до суми грошового забезпечення відповідної посади зменшився з 80% до 70%.

04.09.2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про приведення у відповідність розміру його пенсії до розміру встановленого при її призначенні та провести відповідні виплати починаючи з 01.01.2018 року.

Листом-відповіддю від 13.09.2018 року № 77137/02 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про обмеження розміру пенсії за вислугу років 70% у відповідності до ч.2 ст. 13 Закону №2262- XII та постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам".

Не погоджуючись з такими діями відповідача, вважаючи, свої права порушеними пенсійним органом та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача, які полягають у зменшенні розміру пенсії з 80 % грошового забезпечення до 70 % грошового забезпечення при проведенні перерахунку пенсії позивачу, з 01.01.2018 року є протиправними, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 в розмірі 80 % грошового забезпечення з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, починаючи з 01.01.2018 року.

Разом з тим, було стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, на підставі положень ч. 1 ст. 308 КАС України не підлягає апеляційному перегляду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі є Закон України від 09 квітня 1992 року N 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Закон №2262-ХІІ).

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування при перерахунку пенсії ОСОБА_1 надбавки за льотний скл. при виконанні польотів у розмірі 35 %, надбавки за кваліфікацію, в/сл. 1 клас у розмірі 8 %, надбавки за роботу з таємними виробами, носіями, документами у розмірі 15 %, надбавки за особливо важливі завдання у розмірі 50 %, премії у розмірі 90 %, які він отримував до перерахунку пенсії, та зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити пенсію включаючи вказані надбавки починаючи з 01.01.2018 року з врахуванням проведених раніше виплат, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною першою статті 15 Закону № 2011-ХІІ визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4 статті 63 Закону № 2262-XII перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.

Частиною третьою статті 43 Закону № 2262-ХІІ визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (далі КМУ).

Відповідно до пункту 7 постанови КМУ від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Отже, Закон № 2262-ХІІ, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Відповідно, при обчисленні розміру пенсії не враховується такі складові грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних.

При цьому, колегія суддів зазначає, що факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного статтею 43 Закону № 2262-ХІІ, який є вичерпним.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17 (провадження №11-806апп18).

Як убачається з довідки Київського міського військового комісаріату від 27.03.2018 року № ФА112829 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, у порядку, визначеному Кабінетом міністрів України, винаду ОСОБА_1 перерахунок пенсії здійснюється з врахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, інших видів грошового забезпечення довідка не містить.

Іншої довідки, яка б включала у грошове забезпечення позивача додаткові види грошового забезпечення до пенсійного органу надано не було.

Крім того, позивачем вказана довідка не оскаржується, тому перерахунок пенсії має бути проведений на підставі наданої довідки Київського міського військового комісаріату від 27.03.2018 року № ФА112829.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність здійснення відповідачем перерахунку пенсії виходячи з таких видів грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням, процентна надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії та премія, оскільки підстави для включення інших видів грошового забезпечення до такого перерахунку були відсутні.

Щодо доводів апелянта в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплачувати надалі ОСОБА_1 пенсію в розмірі 80 % грошового забезпечення з урахуванням підвищення в розмірі 150 % мінімальної пенсії за віком як учаснику бойових дій, починаючи з 01.01.2005 pоку, колегія суддів вважає їх безпідставними та зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 63 Закону № 2262-XII усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону.

Відповідно до п. 5 Постанови № 1294 керівникам державних органів надано право у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

Законом України «Про державний бюджет України на 2011 рік» визначений розмір видатків на утримання Збройних Сил України.

Статтею 12 Закону № 3551-XII у редакції від 23.11.1995 року було передбачено, що учасникам бойових дій пенсії підвищуються в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком.

Наведена редакція статті 12 Закону № 3551-ХІІ була чинною до 01.07.2006 р.

Таким чином, премія, з урахуванням якої позивач просить здійснити перерахунок його пенсії, носить тимчасовий та індивідуальний характер (відповідно до особистого вкладу військовослужбовця в загальний результат служби у межах фонду преміювання), а Наказ № 355 обмежений вже передбаченими у кошторисі Міністерства оборони України видатками на грошове забезпечення військовослужбовців, встановленими бюджетним законодавством на відповідний рік. Такий Наказ є відомчим документом, а не є законодавчим актом, тому не є правовою підставою для перерахунку пенсії позивача відповідно до ст. 63 Закону № 2262-XII.

З січня 2008 року Кабінет Міністрів України не приймав нормативних актів, які б визначали нові розміри грошового забезпечення військовослужбовців.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 року по справі № 753/21475/16-а та від 06.03.2018 року по справі № 173/124217.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що з 01.07.2006 року у зв`язку з внесенням змін до ст. 12 Закону № 3551-ХІІ на підставі Закону від 05.10.2005 року, що набув чинності з вказаної дати, така соціальна пільга як підвищення пенсій учасників бойових дій на 150 % мінімальної пенсії за віком була зменшена до 25% на час звернення позивача до суду зазначеним Законом не містить такої соціальної пільги як підвищення пенсій учасників бойових дій на 150 % мінімальної пенсії за віком.

Крім того, в матеріалах справи містяться розрахунки пенсійного органу, з яких убачається, що перерахунок пенсії позивача проведено з урахуванням підвищення пенсій учасників бойових дій у розмірі визначеному чинним Законом.

Європейським судом з прав людини, у рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року, зазначено, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача, з урахуванням збільшеного розміру преміювання військовослужбовців, який складає 80% посадового окладу, та з підвищення в розмірі 150 % мінімальної пенсії за віком як учаснику бойових дій.

Щодо доводів апелянта про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 3 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

Разом з тим, колегії суддів вважає, що принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися у тому числі через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів в суді позивача здійснював адвокат Хомич І.О., відповідно до договору про надання правової допомоги від 22.08.2018 року, ордеру про надання правової допомоги КВ № 215041 від 04.09.2018 року, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ВН № 0000055 та розрахунку витрат на професійну правничу допомогу. Виконання робіт підтверджується актом прийому-передачі від 04.10.2018 року,

Відповідно до розрахунку витрат на професійну правничу допомогу розмір витрат складає 17 000,00 грн. за 15 годин роботи, пов`язаної з наданням наступних послуг: консультація з правових питань 4000,00 грн за 4 год.; правова оцінка та аналіз судової практики 4000,00 грн. за 4 год.; збирання (отримання) доказів 4 000,00 грн. за 4 год.; написання позовної заяви 4000,00 грн. за 2 год.; підготовка позовної заяви та копії документів до неї для направлення до суду 1000,00 грн. за 1 год.

Враховуючи складність справи (розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання, оскільки спір з огляду на предмет доказування є незначної складності); обсяг наданих адвокатом послуг (консультація з правових питань, правова оцінка та аналіз судової практики, збирання (отримання) доказів, написання позовної заяви, підготовка позовної заяви та копії документів до неї для направлення до суду); значення справи для позивача у порівнянні з розміром судових витрат, які позивач просить стягнути з відповідача (17 000,00 грн.), колегія судів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що справедливою та реальною сумою, яка підлягає компенсації позивачу на професійну правничу допомогу є 3000,00 грн.

Стягнута сума, повністю відповідає згаданим вище принципам обґрунтованості, співмірності та пропорційності, які повинні бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2019 року.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Пилипенко О.Є.