Справа № 460/284/19
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2019 року м. Рівне №460/284/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Самкової Т.А.; представника позивача - адвоката Негрея О.М.; представника відповідача - Дмитрук І.М.; розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинення певних дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_3 (далі іменується - позивач) до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо перебування на виконанні двох виконавчих листів на засудженого ОСОБА_3, виданих Апеляційним судом АР Крим від 14.07.2018 №1-29 на користь ОСОБА_4 на суму 100000 грн. та судові витрати в дохід держави в сумі 4560 грн.; зобов'язати відповідача припинити виконання двох виконавчих листів на засудженого ОСОБА_3, виданих Апеляційним судом АР Крим від 14.07.2018 №1-29 на користь ОСОБА_4 на суму 100000 грн. та судові витрати в дохід держави в сумі 4560 грн.

Заяви по суті справи.

Позивач у позовній заяві вказав, що відбуває покарання у Державній установі «Городищенська виправна колонія №96». Відповідно до інформації ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» від 24.01.2019 в установі перебувають на виконанні два виконавчих листа на засудженого ОСОБА_3, виданих Апеляційним судом АР Крим. Як зазначає позивач, відповідно до частини третьої статті 535 КПК України у разі, якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження. Таким чином, позивач наголошує, що виправна колонія не може самостійно стягувати з заробітку ОСОБА_3 кошти на виконання виконавчих листів. Тому, ОСОБА_3 просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач адміністративний позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що Апеляційним судом АР Крим 03.10.2008 для відома до установи було направлено два виконавчих листа на засудженого ОСОБА_3, виданих Апеляційним судом АР Крим від 14.07.2008 №1-29 на користь громадянина ОСОБА_4 на суму 100000 грн. та судові витрати в дохід держави в сумі 4560 грн. Проте примусове виконання по даних виконавчих листах не проводиться взагалі. Відповідно до статті 114 КВК України засуджені мають право без обмежень одержувати грошові перекази і відправляти грошові перекази родичам, а з дозволу адміністрації колонії - й іншим особам. Позивач, користуючись своїм правом, звернувся до адміністрації установи з заявами щодо зняття з його особистого рахунку коштів для погашення позову. Таким чином, відшкодування за рішенням суду здійснювалося з ініціативи позивача на добровільній основі. Крім того, відповідач вказує, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом, оскільки останній платіж за заявою ОСОБА_3 був здійснений 22.07.2016, а звернувся позивач до суду в лютому 2019 року. Тому, Державна установа «Городищенська виправна колонія (№96)» просила суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 18.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 14.03.2019.

Ухвалою суду від 14.03.2019 у відповідача витребувані докази та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 26.03.2019.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, від 26.03.2018 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 09.04.2019.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти позову та вказав, що будь-яких підстав для задоволення позову немає.

Відповідно до статей 243, 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі в звичайних жилих приміщеннях колонії максимального рівня безпеки - Державної установи «Городищенська виправна колонія №96».

Відповідно до наданої відповідачем інформації від 24.01.2019 №30/11/354 в установі перебувають на виконанні два виконавчих листа на засудженого ОСОБА_3, виданих Апеляційним судом Автономної республіки Крим від 14.07.2008 №1-29 про стягнення на користь громадянина ОСОБА_4 на суму 100000 грн. та судові витрати в дохід держави в сумі 4560 грн. (а.с. 6).

Позивач не погоджується зі стягненнями з його заробітної плати, які, на його думку, відбуваються на підставі вказаних виконавчих листів, тому він звернувся до суду з позовом.

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

За правилами частини першої статті 7 КВК України, держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (частина 2 статті 7 КВК України).

Відповідно до статті 324 Кримінально-процесуального кодексу України від 28.12.1960 (в редакції на момент прийняття вироку) постановляючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи підлягає задоволенню пред'явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений (пункт 7); на кого повинні бути покладені судові витрати і в якому розмірі (пункт 10).

Постановляючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (частина перша статті 328 КПК України).

Відповідно до частини третьої статті 404 КПК України у разі якщо вирок або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який надсилається на виконання органам державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Автономної республіки Крим від 09.06.2008 ОСОБА_3 засуджений за статтею 187 (частина четверта) КК України на дванадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, за статтею 115 (частина друга) КК України на п'ятнадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі статті 70 (частини першої) КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_3 остаточно визначено покарання у виді п'ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Апеляційним судом Автономної республіки Крим у справі №1-29/2008 видано 12.08.2008 виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь громадянина ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн. та виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати 4560 грн. 09 коп. (а.с. 24-25).

Після винесення судом виконавчого документу щодо стягнення боргу з засуджених, які відбувають покарання в місцях позбавлення волі, стягувач подає даний виконавчий лист до відділу державної виконавчої служби за власною заявою.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV (чинний на момент видачі виконавчих листів) із заробітної плати засуджених, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, а також з осіб, які перебувають у наркологічних відділеннях психіатричних диспансерів та стаціонарних лікувальних закладах, відрахування здійснюється з усієї суми заробітної плати без урахування відрахувань витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах (стаття 71).

Після надходження даного виконавчого документу до відділу державної виконавчої служби, державним виконавцем у відповідності до статей 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» виноситься постанова про відкриття виконавчого провадження, яка цього ж дня, направляється на адресу сторін виконавчого провадження до відома.

Державним виконавцем здійснюються заходи примусового характеру у відповідності до статей 67, 68, 69, 70, 71 Закону України «Про виконавче провадження», а саме державним виконавцем надсилається пакет документів до місця позбавлення волі боржника для здійснення відрахування із заробітної плати засудженого.

У разі якщо засуджений звільняється з місць позбавлення волі, то колонія в якій боржник відбував покарання повідомляє, за якою адресою вибув засуджений та скільки утримано із його заробітної плати за період перебування в місцях позбавлення волі.

Якщо боржником борг за виконавчим документом погашено в повному розмірі, то виконавче провадження відносно даного боржника закривається та направляється до суду, у разі якщо борг погашено частково то після закриття виконавчого провадження , виконавчий документ разом з пакетом документів направляється по територіальності за адресою засудженого для виконання.

Пунктом 11 Розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802, передбачено, що при виконанні рішень про стягнення коштів із засуджених постанова про стягнення з метою здійснення відрахувань у засуджених надсилається виконавцем до відповідних органів і установ виконання покарань лише після перевірки коштів на рахунках боржника та іншого майна для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум.

Відповідно до пункту 6.3. Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 07.03.2013 № 396/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.03.2013 за № 387/22919, відрахування та відшкодування із заробітної плати засуджених здійснюються відповідно до законодавства з дотриманням такої черговості: податок з доходів фізичних осіб; аліменти; вартість одягу, взуття, білизни (крім вартості спецодягу); вартість харчування, комунально-побутових та інших наданих послуг (крім вартості спецхарчування); за виконавчими листами на користь громадян; за виконавчими листами на користь юридичних осіб; відшкодування матеріальних збитків, заподіяних засудженими державі під час відбування покарання.

Однак, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено відсутність у Рівненському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області виконавчих проваджень, стороною в яких є ОСОБА_3. Крім того, в Єдиному реєстрі боржників також відсутня інформація про боржника ОСОБА_3 (а.с. 7).

Відповідач підтвердив той факт, що постанови про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчих листів від 12.08.2008 у справі №1-29/2008 до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)», в якій відбуває покарання засуджений ОСОБА_3, не надходили.

На адресу колонії надійшли лише вказані виконавчі листи з Апеляційного суду АРК для відома.

Таким чином, судом встановлено, що всупереч твердженням представника позивача, відповідач - ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» не здійснює відрахування з заробітної плати позивача в межах виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчих листів Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у справі №1-29/2008 від 12.08.2008.

При цьому, суд зазначає, що частиною першою статті 114 Кримінально виконавчого кодексу України від 11.07.2003 №1129-ІV (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) передбачено, що засуджені мають право без обмеження одержувати грошові перекази і відправляти грошові перекази родичам, а з дозволу адміністрації колонії - й іншим особам. Одержані за переказами гроші зараховуються на особовий рахунок засудженого.

Так, матеріалами справи підтверджено, що позивач звертався до адміністрації установи із заявами щодо зняття з його особистого рахунку коштів «на погашення позову», що підтверджено дослідженою судом карткою №95-Б-08 по обліку руху особистих грошей і операції по безготівковому розрахунку ОСОБА_3, відповідними заявами, актом знищення документів, в тому числі зведених відомостей по заявах засуджених в період з 01.09.2009 по 30.12.2014 (а.с. 26-32).

Крім того, останній платіж за заявою позивача був здійснений 22.07.2016 в розмірі 300 грн. (а.с. 27, 30 зворотній бік).

За наведених обставин, в ході судового розгляду адміністративної справи відповідачем надано суду належні та допустимі докази на підтвердження обставин відсутності протиправності дій суб'єкта владних повноважень. Доводи позивача про протиправність дій Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» щодо перебування на виконанні двох виконавчих листів на засудженого ОСОБА_3, виданих Апеляційним судом АР Крим від 14.12.08.2008 №1-29/2008 на користь ОСОБА_4 на суму 100000 грн. та судові витрати в дохід держави в сумі 4560 грн. не відповідають обставинам справи та спростовуються дослідженими доказами.

А відтак, позовні вимоги ОСОБА_3 до задоволення не підлягають.

Твердження відповідача про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду суд оцінює критично з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Таким чином, для звернення до суду встановлюється загальний шестимісячний строк, а перебіг строку звернення до суду починається з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Фактично позивач дізнався про порушення, на його думку, своїх прав з інформації з Єдиного реєстру боржників від 07.12.2018 про відсутність в даному реєстрі боржників ОСОБА_3 (а.с.7).

Суд зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» (22277/93, 27 червня 2000р. §59), правило встановлення обмежень звернення до суду у зв'язку з пропуском строку звернення, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Враховуючи суть позовних вимог ОСОБА_3, суд не вважає пропущеним строк звернення позивача до адміністративного суду, встановлений частиною другою статті 122 КАС України, оскільки предметом позову є протиправність дій відповідача щодо перебування на виконанні виконавчих листів.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_3 (місце відбування покарання: 35341, Рівненська область, Рівненський район, село Городище, Державна установа «Городищенська виправна колонія (№96)»; РНОКПП ) до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» (35341, Рівненська область, Рівненський район, село Городище; ) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинення певних дій - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 17 квітня 2019 року.

Суддя Недашківська К.М.