Справа № 815/3310/16
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2019 року

Київ

справа №815/3310/16

адміністративне провадження №К/9901/41297/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду у складі головуючого судді Бойко О.Я. від 18.11.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Косцової І.П., суддів: Стас Л.В., Турецької І.О. від 18.05.2017 у справі за позовом Виробничо-комерційного підприємства «Івік-Юг» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Виробничо-комерційне підприємство «Івік-Юг» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - позивач/Товариство) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (далі - відповідач/Управління), в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС в Одеській області «Про проведення документальної виїзної планової перевірки» від 05.01.2016 №4.

Обґрунтовуючи позовну заяву, зазначало про відсутність у відповідача правових підстав для прийняття наказу про призначення документальної планової виїзної перевірки, оскільки Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII встановлено мораторій на проведення перевірок контролюючими органами в 2015 та 2016 роках підприємств, установ та організацій, фізичних осіб підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18.11.2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2017, позов задоволено.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили із відсутності у контролюючого органу підстав для призначення та проведення документальної планової виїзної перевірки позивача в період дії мораторію на проведення перевірок.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У касаційній скарзі Управління вказує на те, що перевірка Товариства за період з 01.10.2012 по 31.12.2014 відповідно до оскаржуваного наказу призначена 05.01.2016, тобто до настання граничного строку подання декларації за 2015 рік, а тому до уваги при її призначені бралась уточнююча декларація позивача за 2014 рік, у якій задекларовано дохід в розмірі 27488582,00 грн. При цьому наголошує на необґрунтованості висновків суду апеляційної інстанції стосовно ненаправлення відповідачем пропозицій щодо включення Товариства до плану-графіку перевірок на 1 квартал 2016 року, оскільки такий порядок його формування законодавчо не передбачений.

Обґрунтовуючи заперечення на касаційну скаргу, позивач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін. Посилається на правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо протиправності призначення перевірки, оскільки у відповідача в силу Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII не було підстав для прийняття оскаржуваного наказу.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.07.2017 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 05.01.2016 року Головним управління Державної фіскальної служби в Одеській області прийнято наказ №4 «Про проведення документальної виїзної планової перевірки Виробничо-комерційного підприємства «Івік-Юг» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2014», починаючи з 25.01.2016, тривалістю 20 робочих днів.

Цього ж дня на адресу Товариства надіслано повідомлення №9/15-32-22-01 про проведення на підставі вищезазначеного наказу перевірки фінансово-господарської діяльності позивача з 25.01.2016, у якому Товариство сповіщено про необхідність надати до перевірки всі необхідні документи, що підтверджують дані податкових декларацій, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків і зборів.

20.01.2016 позивачем на адресу податкового органу направлено повідомлення №07 про неможливість надання до перевірки регістрів бухгалтерського обліку та первинних документів до них, за результатами розгляду якого відповідачем 25.01.2016 року складено акт №4/15-32-22-02/313227248 про неможливість проведення планової документальної перевірки Товариства та того ж дня прийнято наказ №94 «Про перенесення термінів проведення документальної виїзної планової перевірки ВКП «ІВІК-ЮГ» з наданням Товариству терміну на поновлення документів 90 календарних днів, про що останнє повідомлено листом від 27.01.2016.

18.04.2016 року Товариством на адресу податкового органу направлено лист №47, яким повідомлено, що 16.04.2016 невідомою особою з салону автомобілю викрадено грошові кошти та установчі і бухгалтерські документи Товариства, у зв'язку із чим 20.04.2016 ГУ ДФС в Одеській області складено акт №97/15-32-14-02/313227248 «Про неможливість проведення планової документальної перевірки Товариства» та цього ж дня ГУ ДФС в Одеській області прийнято наказ №630 «Про перенесення термінів проведення документальної планової перевірки ВКП «ІВІК-ЮГ» з наданням Товариству терміну на поновлення документів 90 календарних днів, про що останнє повідомлено листом від 22.04.2016 року.

13.07.2016 позивач, вважаючи, що підстави для проведення перевірки відсутні, направив на адресу податкового органу заяву-повідомлення №71 про недопущення посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки у зв'язку з оскарженням в судовому порядку наказу про проведення перевірки.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Абзацом першим пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час призначення перевірки) передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

В силу підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Статтею 77 Податкового кодексу України передбачено порядок проведення документальних планових перевірок.

Відповідно до пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

За правилами пункту 77.2 статті 77 Податкового кодексу України до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Водночас пунктом 3 розділу ІІ Закону України від 28.12.2014 №71-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

- з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

- з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Отже, законодавством запроваджено мораторій на проведення органами Державної фіскальної служби України перевірок у 2015-2016 роках на підприємствах з обсягом доходів менше 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік. Винятки встановлено лише по відношенню до рівня доходу підприємств, установ та організацій. Тобто, без дозволу Кабінету Міністрів України можна перевірити лише ті суб'єкти господарювання, у яких дохід за рік, що передував перевірці, перевищив 20 мільйонів гривень, або ті, які ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, а також перевірки щодо дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно із декларацією позивача за 2015 рік його дохід від будь-якої діяльності складає 17864000,00 грн., тобто обсяг доходів позивача становить менше 20 мільйонів грн.

При цьому посилань щодо здійснення перевірки позивача за його заявкою чи як такого, що здійснює операції з підакцизними товарами, чи з дозволу Кабінету Міністрів, за рішенням суду, чи згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України оскаржуваний наказ не містить. Також і не зазначено в ньому про перевірку Товариства як суб'єкта господарювання, що ввозить на митну територію України та/або виробляє та/або реалізує підакцизні товари або про здійснення перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість.

Доводи ж касаційної скарги за наведеного не дають підстав для висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права при ухваленні судових рішень, а тому підстави для їх скасування та задоволення касаційної скарги відсутні.

За правилами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18.11.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2017 у справі №815/3310/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко,

Судді Верховного Суду