Справа № 360/869/19
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

08 квітня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/869/19

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Ірметової О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Попової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, у якій позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 15.02.2019 № 501/2019 щодо відмови в переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з урахуванням стажу державної служби;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 на підставі заяви від 8 лютого 2019 року з пенсії по Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" з урахуванням стажу державної служби.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганській області як одержувач пенсії, призначеної за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 15.03.1995. З 02.11.1995 по 16.01.2019 позивач продовжував службу в органах державної податкової служби та 16.01.2019 був звільнений у зв'язку з виходом на пенсію за віком відповідно п.7 ч.1 ст.83 та ч.1 ст.86 Закону України "Про державну службу".

08.02.2019 позивач звернувся до Відповідача з заявою про призначення пенсії державного службовця шляхом переведення на пенсію за Законом України "Про державну службу". Відповідач рішенням про відмову в перерахунку пенсії від 15.02.2019 № 501/2019 в переведенні на пенсію за віком згідно Закону України зв'язку з відсутністю на день звернення необхідного стажу роботи 20 років на державній службі. Рішення від 15.02.2019 отримано позивачем 18.02.2019. Так, відповідно до Рішення від 15.02.2019 позивачу відмовлено у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу" в зв'язку з відсутністю на день звернення необхідного стажу роботи 20 років. Вказане рішення мотивовано тим, що періоди роботи осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких присвоєнні персональні чи спеціальні звання не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Позивач вважає таке рішення протиправним.

Ухвалою суду від 04 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 25.03.2019 (а.с. 1-2).

25 березня 2019 року судове засідання перенесено на 08.04.2019 (а.с. 46).

20 березня 2019 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 36-37), в обґрунтування якого зазначено таке. 08 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про переведення на пенсію державного службовця за нормами Закону України "Про державну службу". До заяви позивачем було додано копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_2, копію картки платника податків, копію трудової книжки б/н від 31.01.1972, копію військового квитка серії НОМЕР_3, довідку про присвоєння рангу державного службовця та спеціального звання від 30.01.2019 № 8/12-14, довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 08.02.2019 № Ш-187/14/12-32-05-02-23, довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 08.02.2019 № Ш-188/14-12-32-05-02-23.

Відповідач, рішенням про відмову в призначенні пенсії від 15.02.2019 № 501/2019, відмовив позивачу у переведенні на інший вид пенсії у зв'язку з відсутністю необхідного стажу державної служби.

З 01.05.2016 набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, згідно з ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до п. 10 та п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ законодавець з 1 травня 2016 року відновив дію ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Однак, відповідач вважає, що відновлення дії ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII можливе за певних умов, а саме: право на призначення пенсії за вказаною статтею мають державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу".

Таким чином, виходячи зі змісту наведеної норми закону, до 20-річного стажу, який дає право на призначення пенсії державного службовця, незалежно від місця роботи під час досягнення пенсійного віку, зараховуються періоди роботи на посадах, віднесених статтею 25 Закону України "Про державну службу" до відповідних категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини 3 статті 25 Закону України "Про державну службу" віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Основним критерієм, за яким визначається можливість зарахування того чи іншого періоду роботи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII є встановлення за займаною посадою відповідного рангу.

Відповідно до пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу" № 4050-VІ від 17.11.2011, який на час звернення позивача із заявою про переведення на інший вид пенсії втратив чинність.

Згідно з пунктом 343.1 статті 343 Податкового кодексу України посадовим особам контролюючих органів присвоюються спеціальні звання.

Абзацом другим пункту 343.2 статті 343 Податкового кодексу України передбачено, що у разі присвоєння посадовій особі спеціального звання надбавка за ранг державного службовця не виплачується.

Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, розмір надбавок за звання затверджувався Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, відповідач вважає, що періоди роботи у державній податковій службі на посадах, за якими присвоюються спеціальні звання, до 20-річного стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії державного службовця незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку, не зараховуються.

З трудової книжки позивача вбачається, що ОСОБА_1 22 травня 1998 року було присвоєно персональне звання «Інспектор податкової служби II рангу». Згідно записів трудової книжки враховано до стажу державної служби період з 02.11.1995 по 25.11.1996, з 26.11.1996 по 21.05.1998, з 25.06.2013 по 31.12.2013 - 3 роки місяців 27 днів.

За таких обставин, відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1 у переведенні на пенсію державного службовця, оскільки період роботи позивача в органах державної податкової служби, після присвоєння спеціального звання, не може бути зарахований до 20-ти річного стажу роботи.

22.03.2019 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 44), в обґрунтування якої позивач, зокрема, посилається на те, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу".

Позивач в судове засідання не прибув, просив розглядати справу без його участі (а.с. 52).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77 КАС України, суд дійшов такого.

08 лютого 2019 року позивач звернувся до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про перехід на інший вид пенсії, а саме з пенсії м відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (а.с. 39).

Рішенням від 15.02.2019 № 501/2019 про відмову в призначенні пенсії позивачу відмовлено в переведенні на інший вид пенсії за Законом України "Про державну службу" у зв'язку з відсутністю на день звернення необхідного стажу роботи 20 років, оскільки відповідачем не зараховано до державної служби період роботи позивача з 22.05.1998 по 24.06.2013, з 01.01.2014 по 31.12.2018, так як згідно записів трудової книжки з 22.05.1998 ОСОБА_1 присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби ІІ рангу. Відповідно до розрахунку стажу позивача стаж роботи на посадах державної служби складає 3 роки 27 днів, що не дає права позивачу на перехід на інший вид пенсії (а.с. 10-12).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

01 травня 2016 року набув чинності Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон № 889-VIII), підпунктом 1 пункту 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" якого визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон № 3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у державних службовців, які на день набрання чинності Законом 889-VIII займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та осіб, які на день набрання чинності Законом 889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" закріплено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Тобто, до 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01 травня 2016 року відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Пунктом 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, розділом XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов'язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і пунктами 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм матеріального права висловлена у постановах Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 569/350/17 (№ рішення в ЄДРСР 75082026), від 03 липня 2018 року у справі № 586/965/16-а (№ рішення в ЄДРСР 75082148) та від 10 липня 2018 року у справі № 591/6970/16-а (№ рішення в ЄДРСР 75227579).

Суд також зазначає, що стаж державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 обчислюється згідно із законодавством, яке діяло раніше, і на тих умовах і в порядку, що були ним передбачені.

Стаж державної служби до 01.05.2016 обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою КМУ від 03.05.1994 № 283, та додатка до нього.

Окрім того, періоди роботи (служби), які зараховувалися до стажу державної служби, були передбачені низкою законодавчих актів, серед яких закони України «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про військовий обов'язок і військову службу», й інших нормативно-правових актів, зокрема Методикою щодо зарахування (включення) до стажу державної служби періодів роботи (служби) колишніх працівників і осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою спільним наказом Головдержслужби та Мінпраці від 12.10.2007 р. № 270/551, і постановою Правління ПФУ від 12.10.2007 р. № 18-10.

З рішення відповідача від 15.02.2019 № 501/2019 про відмову в призначенні пенсії встановлено, що єдиною підставою відмови позивачу у переведенні на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" є недостатність стажу державної служби через незарахування певних періодів роботи позивача до державної служби.

За розрахунком відповідача загальний страховий стаж позивача складає 46 роки 6 місяців 12 днів, стаж державної служби складає 3 роки 27 днів (період роботи з 02.11.1995 по 25.11.1996, з 26.11.1996 по 21.05.1998, з 25.06.2013 по 31.12.2013), про що свідчить розрахунок стажу (а.с. 38).

За наслідками судового розгляду суд дійшов висновку, що позивач на час звернення до відповідача з заявою про переведення на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" мав достатній стаж державної служби (понад 20 років), з огляду на таке.

З трудової книжки позивача (а.с. 13-28) судом встановлено, що ОСОБА_1, зокрема, працював:

10.11.1972 по 10.11.1974 - служба в Збройних Силах;

23.11.1974 по 15.03.1995 - служба в органах внутрішніх справ;

02.11.1995 прийнятий на посаду головного юрисконсульта. Присвоєно 13 ранг державного службовця; 25.11.1996 звільнений у зв'язку з ліквідацією ДШ з переводом до Державної податкової адміністрації. Прийняв Присягу державного службовця;

26.11.1996 прийнятий на посаду начальника юридичного відділу;

01.04.1997 присвоєно 9 ранг державного службовця; 12.12.1997 переведений на посаду головного юрисконсульта;

04.01.1998 переведений на посаду головного державного податкового інспектора у відділ примусового стягнення податків;

18.03.1998 Державна податкова адміністрація в м. Сєвєродонецьку перейменована в Державну податкову інспекцію в м. Сєвєродонецьку;

22.05.1998 присвоєно персональне звання - інспектор податкової служби 2 рангу;

01.06.2000 призначений на посаду головного державного податкового інспектора правового забезпечення;

05.12.2001 переведений на посаду головного державного податкового інспектора відділу правового забезпечення;

12.06.2002 присвоєно чергове спеціальне звання - інспектор податкової служби 1 рангу;

04.01.2005 переведений на посаду начальника юридичного відділу;

21.03.2006 присвоєно чергове спеціальне звання - радник податкової служби 3 рангу; 16.09.2010 присвоєно чергове спеціальне звання - радник податкової служби 2 рангу;

25.06.2013 призначений на посаду начальника юридичного відділу ДПІ у м. Сєвєродонецьку Головного управління Міндоходів у Луганській області. Підтверджено раніше присвоєний 9 ранг державного службовця;

01.07.2013 переведений на посаду завідувача юридичним сектором;

01.01.2014 присвоєно спеціальне звання - радник податкової та митної справи 2 рангу;

10.07.2015 ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ Міндоходів у Луганській області реорганізовано шляхом приєднання до ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області;

27.07.2015 призначений на посаду начальника юридичного відділу;

01.02.2016 переведений на посаду головного державного інспектора юридичного відділу;

29.04.2016 переведений на посаду головного державного інспектора відділу реєстрації та обліку платників податків;

05.04.2017 переведений на посаду головного державного інспектора юридичного відділу;

06.04.2017 переведений на посаду головного державного інспектора з питань юридичної роботи;

10.12.2018 звільнений з посади головного державного інспектора з питань юридичної роботи у зв'язку з переведенням на роботу до Головного управління ДФС у Луганській області;

11.12.2018 призначений на посаду старшого державного інспектора ДПІ у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецького управління Головного управління ДФС у Луганській області;

16.01.2019 припинено державну службу та звільнено з займаної посади за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком.

Пунктом 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII регламентовано, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, стаж державної служби за періоди роботи до 01 травня 2016 року обчислюється відповідно до законодавства, що діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ними передбачені.

Стаж державної служби до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі - Порядок № 283), та додатку до нього (діяли до 01 травня 2016 року).

Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 "Про порядок обчислення стажу державної служби", якою затверджений Порядок обчислення стажу державної служби, регламентовано, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Пунктом 1 Порядку № 283 регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба):

на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців;

на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв'язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів;

на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком;

на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання, […].

Пунктом 4 Порядку № 283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. […].

У додатку до Порядку № 283 наведений Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби.

Частиною сімнадцятою статті 37 Закону № 3723-ХІІ визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04 грудня 1990 року № 509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (далі - Закон № 509-XII), а з 12 серпня 2012 року - Податковий кодекс України.

Пунктом 342.4 статті 342 Податкового кодексу України встановлено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Згідно з абзацами першим, другим пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Частиною другою статті 46 Закону № 889-VIII та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229 (далі - Порядок № 229), які діють з 01 травня 2016 року, закріплено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

При цьому, пунктом 5 Порядку 229 визначено, що стаж державної служби обчислюється у днях, місяцях і роках.

Отже, що в сукупності стаж на посадах віднесених до категорій посад державних службовців, достатній для призначення позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, які слід задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 (а.с. 3).

У зв'язку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі суд дійшов висновку, що судові витрати в сумі 704,80 грн, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 15 лютого 2019 року № 501/2019 (ОСОБА_1) про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за Законом України "Про державну службу".

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (ідентифікаційний код: 21792459, місцезнаходження: 93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, будинок 9) прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) на підставі заяви від 08 лютого 2019 року з пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (ідентифікаційний код: 21792459, місцезнаходження: 93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, будинок 9) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) судовий збір в сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено та підписано 12 квітня 2019 року.

Суддя О.В. Ірметова