Справа № 644/290/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 р.Справа № 644/290/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калитки О. М. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Бугера О.В., пр. Орджонікідзе, 7, м. Харків, Харківська, 61007, повний текст складено 08.02.19 року по справі № 644/290/19

за позовом ОСОБА_1

до Голови Харківської ДФС України ОСОБА_2

про порушення його прав ДФС,

ВСТАНОВИВ:

16.01.2019 року позивач, ОСОБА_1, звернувся Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до Голови Харківської ДФС України ОСОБА_2, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати повністю постанову винесену Харківською митницею ДФС України від 23.01.208 року у справі №1227/80700/17 якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені правопорушення за ч.3 ст.470 МКУ і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 гривень.

До позовної заяви позивачем було додано також клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою від 18.01.2019 року позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу час для усунення недоліків, а саме, подачі позовної заяви оформленої відповідно до вимог ст.160 КАС України, подачі клопотання відповідно до вимог ст.121 КАС України, доказів, якими позивач обґрунтовує поважність причин пропуску строку на звернення до суду.

28.01.2019 року на адресу суду подано клопотання, із змісту якого вбачається, що позивач просить поновити строк на звернення до Київського районного суду м.Харкова з позовом до Харківської митниці ДФС України про скасування постанови винесеної у справі про порушення митних правил від 23.01.2018 року №1227/80700/17. В обґрунтування заяви посилається на те, що він не мав змоги звернутись до суду у звязку з тим, що вважав, що можливо буде вирішити спір в досудовому порядку. Так, він звертався декілька разів у Харківську митницю ДФС України, та і у ДФС України, що підтверджується письмовими доказами: заявою від 06.02.2018 року, відповідь Харківської митниці ДФС від 03.03.2018 року №1887, заява від 19.03.2018 року, відповідь Харківської митниці ДФС від 17.04.2018 року №3204, досудова заява від 07.06.2018 року, відповідь Харківської митниці ДФС від 15.06.2018 року №192, картка обліку особистого прийому громадян від 27.06.2018 року, відповідь Харківська митниця ДФС від 04.07.2018 року №5935, скарга від 20.07.2018 року, заява скарга від 25.07.2018 року, лист ДФС України від 29.08.2018 року №13041, лист ДФС від 26.10.2018 року №16687. В подальшому він звернувся 26.06.2018 року до Першого Харківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги із зверненням про надання допомоги у складанні даного адміністративного позову, однак повний пакет документів ним наданий лише в листопаді, тому наказ про уповноваження начальника відділу представництва надавати йому допомогу був винесений Центром лише 26.11.2018 року. Додатків до заяви не додавалось.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.02.2019 року клопотання та заяву позивача ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду із адміністративним позовом, - залишено без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Голови Харківської ДФС України ОСОБА_2 про порушення його прав ДФС - повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивачем оскаржується постанова про накладання адміністративного стягнення за порушення Митних правил, яка була винесена 23.01.2018 року заступником начальника Харківської митниці ДФС начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_3. Копія даної постанови була отримана позивачем 29.01.2018 року. Позовна заява до суду подана 16.01.2019 року, тобто майже через рік після отримання копії даної постанови, що є предметом оскарження.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 подано позовну заяву після закінчення строків, установлених законом, а підстави вказані в клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду є неповажними.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Процесуальним строком у відповідності до п.1 ст.118 КАС України є встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, за правилами частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно положень частини першої статті пятої КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Суд, отримавши позов, зобов'язаний з'ясувати чи має місце порушення суб'єктивних прав, свобод чи інтересів особи.

У разі наявності порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулась до адміністративного суду за захистом своїх прав за межами, встановлених КАС України строків, суд може поновити їх та вирішити спір по суті (задовольнити вимоги) чи залишити заяву без розгляду.

У випадку, коли суб'єктивне право, свободи або інтереси не порушені, а відтак і не підлягають судовому захисту, застосування строків звернення до суду є помилковим. Іншими словами, інститут строків застосовується лише у разі реального порушення суб'єктивних прав, свобод та інтересів особи, що звернулась із позовом.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, яка викладена у постанові від 24.11.2015 року по справі №П/800/259/15.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 29.01.2018 року позивач отримав постанову в справі про порушення митних правил № 1227/80700/17 від 23.01.2018 року.

Позивач звертався до Харківської митниці ДФС 06.02.2018 року із заявою про перегляд постанови від 23.01.2018 року, з відповіді на заяву від 03.03.2018 року вбачається, що позивачу було розяснено, що перегляд постанови митницею не передбачений чинним законодавством.

Повторно, 19.03.2018 року позивач, а також його батько ОСОБА_4, звертались до Харківської митниці ДФС з приводу перегляду прийнятого рішення, з відповіді на заяву від 17.04.2018 року вбачається, що позивачу та його батькові було розяснено, що перегляд постанови митницею не передбачений.

В третє, 07.06.2018 року позивач, а також його батько ОСОБА_4, звертались до Харківської митниці ДФС із досудовою заявою щодо перегляду прийнятої постанови, з відповіді на заяву від 15.06.2018 року вбачається, що позивачу та його батькові було розяснено, що перегляд постанови митницею не передбачений, в разі не згоди із постановою, розяснено право оскарження її до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику та політику у сфері державної митної справи Державної фіскальної служби або до суду, зазначено адреси ДФС України, Київського районного суду м.Харкова.

25.07.2018 року позивач та його батько ОСОБА_4, звертались до ДФС України із заявою скаргою щодо скасування постанови, з відповіді на заяву від 22.08.2018 року вбачається, що позивачу та його батькові було розяснено, що скарга подана з порушенням встановленого законом строку на оскарження, відомостей про поважність причин пропуску строку на оскарження не наведено, а тому скарга залишена без розгляду.

27.09.2018 року, позивачем, в четверте, подано до Харківської митниці ДФС досудову заяву, в якій він просив відновити його права, скасувати постанову та передивитись постанову.

Таким чином, колегія суддів, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що позивач скористався правом досудового врегулювання спору.

Колегія суддів зауважує, що згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (ч. 4 ст. 9 КАС України).

Відповідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У відповідності до ч.1 ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно висновків, викладених у п.п. 23, 25 Рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти України", суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен з специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а також давати обґрунтування своїх рішень.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, які дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Таким чином, у контексті наведених приписів до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод.

Також колегія суддів звертає увагу, що з Рішення Європейського Суду з прав людини по справі "ОСОБА_4 проти Туреччини" слідує, що правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Відтак, правило про пропуск строку звернення до суду не має абсолютного характеру і не повинно застосовуватися автоматично, застосування правила пропуску строку звернення до суду залежить від обставин справи. Під цим слід розуміти вагомість права, про захист якого особа звернулася до суду, її поведінку, що передувала зверненню до суду та аргументи, щодо пропуску строку такого звернення.

Право громадянина на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для повернення позовної заяви, оскільки процесуальним законодавством передбачено можливість визнання судом причини пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Також, у справі Белле проти Франції Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

З урахуванням предмету позову та встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції вважає обставини, зазначені апелянтом на обгрунтування поважності пропущеного строку, поважними, в зв'язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_5 Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищевикладеного, висновки суду першої інстанції про необхідність повернення адміністративного позову є передчасними, оскільки суд не був позбавлений можливості з метою всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення справи з'ясувати, чи порушені суб'єктивні права, свободи або інтереси позивача, якщо так, то в чому полягають і коли сталися такі порушення, якщо вони мали місце, у тому числі шляхом виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Враховуючи наведені обставини в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що порушення наведених норм процесуального права є підставою для скасування ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.02.2019 року та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.02.2019 року по справі № 644/290/19 скасувати.

Адміністративну справу № 644/290/19 за позовом ОСОБА_1 до Голови Харківської ДФС України ОСОБА_2 про порушення його прав ДФС направити до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_6
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_7 ОСОБА_8
Повний текст постанови складено 16.04.2019 року