Справа № 820/3716/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 р.Справа № 820/3716/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Рубан В.В.) від 15.11.2018 року (повний текст рішення 26.11.2018 р.) по справі № 820/3716/18

за позовом Обслуговуючого кооперативу "МЕДІОЛАН"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Обслуговуючий кооператив "МЕДІОЛАН", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив: скасувати рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 367 від 06.10.2017 р. про відмову Обслуговуючому кооперативу "МЕДІОЛАН" у включенні до ОСОБА_1 неприбуткових установ та організацій; зобов'язати Головне управління ДФС у Харківській області включити Обслуговуючий кооператив МЕДІОЛАН () до ОСОБА_1 неприбуткових установ та організацій з 28.09.2017 р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 року по справі № 820/3716/18 позовні вимоги задоволено частково: скасовано Рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 367 від 06.10.2017 року; зобов'язано Головне управління ДФС у Харківській області повторно розглянути заяву Обслуговуючого кооперативу МЕДІОЛАН від 28.09.2017 року про включення до ОСОБА_1 неприбуткових установ та організацій Обслуговуючого кооперативу МЕДІОЛАН з врахуванням висновків, викладених у рішенні суду. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами у справі не оскаржується, рішення суду в цій частині не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОК Медіолан зареєстрований в якості юридичної особи з 08.08.2014 року за ідентифікаційним кодом 39344171. Позивач перебуває на податковому обліку в Основ`янській ОДПІ м. Харкова з 11.08.2014 року.

Також судом першої інстанції встановлено, що ОК Медіолан звернувся до Головного управління ДФС у Харківській області з Реєстраційною заявою платника податку форми № 1-РН від 28.09.2017 року про включення до ОСОБА_1 неприбуткових установ та організацій та копіями документів, які додаються відповідно до вимог Порядку ведення ОСОБА_1 неприбуткових установ та організацій до ОСОБА_1 та виключення з ОСОБА_1, затвердженого постановою КМУ від 13.07.2016 року № 440.

Рішенням Головного управління ДФС у Харківській області № 367 від 06.10.2017 року відмовлено у включенні ОК Медіолан до ОСОБА_1 неприбуткових установ та організацій з 28.09.2017 року на підставі заяви кооперативу, з визначеною підставою "подано неповний комплект документів". Рішення прийняте на підставі пп. 133.4.5 п.133.4 ст.133 ПК України.

Вважаючи рішення податкового органу таким, що не відповідає вимогам закону, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що у спірному рішенні не конкретизовані підстави відмови у включенні позивача до реєстру неприбуткових організацій, а тому таке рішення не відповідає вимогам встановлених до нього Порядком ведення ОСОБА_1 неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до ОСОБА_1 та виключення з ОСОБА_1.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в іншій частині, а саме в частині зобовязання зобов'язання Головного управління ДФС у Харківській області включити Обслуговуючий кооператив МЕДІОЛАН до ОСОБА_1 неприбуткових установ та організацій з 28.09.2017 р., суд першої інстанції зазначив, що він не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому законодавцем повноважень.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що відповідно видів діяльності, визначених в ОСОБА_2, позивач, як субєкт господарської діяльності відноситься до житлово-будівельного кооперативу, а тому, для включення до ОСОБА_1 повинен подати до контролюючого органу разом з реєстраційною заявою за формою 1-РН і засвідченими підписом керівника або представника такої організації та скріплені печаткою (за наявності) копіями установчих документів ОСОБА_1 (крім тих, що оприлюднені на порталі електронних сервісів відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", засвідчені підписом керівника або представника такого кооперативу та скріплені печаткою (за наявності) копії документів, що підтверджують дату прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та факт спорудження або придбання такого будинку житлово-будівельним (житловим) кооперативом (п. 6 „Порядку ведення ОСОБА_1 неприбуткових установ та організацій, включення, неприбуткових підприємств, установ та організацій до ОСОБА_1 та виключення з ОСОБА_1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 № 440).

Також апелянт зазначив, що обов'язковою умовою для неприбуткових організацій є використання своїх доходів (прибутків) виключно для фінансування видатків на утримання такої неприбуткової організації, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених її установчими документами (п.п. 133.4.2 п. 133.4 ст. 133 Кодексу).

Проте, пунктом 9.4 ОСОБА_2 розділу 9 «ОСОБА_3 та його розподіл» визначено, що не вважається розподілом доходу (прибутків) виплати ОСОБА_4 на користь засновників (учасників), працівників, членів ОСОБА_4 (у тому числі на підставі цивільно-правового договору), якщо такі витрати є фінансуванням видатків на утримання ОСОБА_4, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених цим ОСОБА_2.

Отже, ГУ ДФС у Харківській області при розгляді наданого пакету документів до Реєстраційної заяви Обслуговуючого кооперативу „МЕДІОЛАН (п.н. 39318424), встановило що ОСОБА_2 не відповідає вимогам п. 133.4 ст. 133 Кодексу. З метою включення до ОСОБА_1 зобовязаний привести свої установчі документи у відповідність до норм Кодексу та подати копії таких документів до контролюючого органу.

З приводу наведених вище доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 14.1.121 п. 14.1 ст. 14 ПК України неприбуткові підприємства, установи та організації - це неприбуткові підприємства, установи та організації, які не є платниками податку на прибуток підприємств відповідно до п. 133.4 ст. 133 ПК України.

Положеннями п. п. 6, 7 Порядку ведення ОСОБА_1 неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до ОСОБА_1 та виключення з ОСОБА_1, затвердженого постановою КМУ від 13.07.2016 р. № 440 (далі Порядок № 440), встановлено, що контролюючий орган здійснює включення неприбуткової організації до ОСОБА_1 на підставі поданих документів в разі, коли організація відповідає вимогам, встановленим пп. 133.4.1 п. 133.4 ст. 133 ПК.

Так, пп. 133.4.1 п. 133.4 ст. 133 ПК України встановлено, що неприбутковим підприємством, установою та організацією є підприємство, установа та організація (далі - неприбуткова організація), що одночасно відповідає таким вимогам:

утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації;

установчі документи якої (або установчі документи організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) містять заборону розподілу отриманих доходів (прибутків) або їх частини серед засновників (учасників), членів такої організації, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов'язаних з ними осіб. Для цілей цього абзацу не вважається розподілом отриманих доходів (прибутків) фінансування видатків, визначених підпунктом 133.4.2 цього пункту;

установчі документи якої (або установчі документи організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) передбачають передачу активів одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду або зарахування до доходу бюджету у разі припинення юридичної особи (у результаті її ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення). Положення цього абзацу не поширюється на об'єднання та асоціації об'єднань співвласників багатоквартирних будинків;

внесена контролюючим органом до ОСОБА_1 неприбуткових установ та організацій.

Підпунктом 133.4.6. п. 133.4 ст. 133 ПК України визначено, що до неприбуткових організацій, що відповідають вимогам цього пункту і не є платниками податку, зокрема, можуть бути віднесені інші юридичні особи, діяльність яких відповідає вимогам цього пункту.

Згідно з п.п.133.4.2 п.133.4 ст.133 ПК України, обов'язковою умовою для неприбуткових організацій є використання своїх доходів (прибутків) виключно для фінансування видатків на утримання такої неприбуткової організації, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених її установчими документами.

Одночасно п.п.133.4.3 п.133.4 ст.133 ПК України передбачено, що у разі недотримання неприбутковою організацією вимог, визначених цим пунктом, така неприбуткова організація зобов'язана подати у строк, визначений для місячного податкового (звітного) періоду, звіт про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації за період з початку року (або з початку визнання організації неприбутковою в установленому порядку, якщо таке визнання відбулося пізніше) по останній день місяця, в якому вчинено таке порушення, та зазначити і сплатити суму самостійно нарахованого податкового зобов'язання з податку на прибуток. Податкове зобов'язання розраховується виходячи із суми операції (операцій) нецільового використання активів. ОСОБА_5 неприбуткова організація виключається контролюючим органом з ОСОБА_1 неприбуткових установ та організацій та вважається платником податку на прибуток для цілей оподаткування з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому вчинено таке порушення.

З огляду на викладене, основна відмінність від прибуткових (комерційних) організацій: комерційна організація засновується виключно заради отримання прибутку і є платником податку на прибуток, а неприбуткова мети одержання матеріальної вигоди не переслідує. Некомерційна організація засновується для формування сприятливих умов життя людей і досягнення суспільно значущих соціальних благ.

Види неприбуткових організацій згідно із п.п. 133.4.6 п. 133.4 ст. 133 ПК України: бюджетні установи; громадські обєднання, політичні партії, творчі спілки, релігійні організації, благодійні організації, пенсійні фонди; спілки, асоціації й інші обєднання юридичних осіб; житлово-будівельні кооперативи (із першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому відповідно до закону здійснено прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку й такий житловий будинок споруджувався чи придбавався житлово-будівельним (житловим) кооперативом), дачні (дачно-будівельні), садівничі та гаражні (гаражно-будівельні) кооперативи (товариства); обєднання співвласників багатоквартирного будинку, асоціації власників жилих будинків; професійні спілки, їх обєднання й організації профспілок, а також організації роботодавців та їх обєднання; сільськогосподарські обслуговуючі кооперативи, кооперативні обєднання сільськогосподарських обслуговуючих кооперативів; інші юридичні особи, діяльність яких відповідає вимогам п. 133.4 Податкового Кодексу.

Кожний вид неприбуткової організації регулюється відповідним законодавством.

Порядок ведення реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до ОСОБА_1 та виключення з ОСОБА_1 затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13 липня 2016 №440, розроблено відповідно до п. 133.4 ст. 133 Кодексу.

Положеннями п. 6 Порядку № 440 визначено, що для включення до ОСОБА_1 неприбуткова організація повинна подати до контролюючого органу реєстраційну заяву за формою 1-РН згідно з додатком 1 і засвідчені підписом керівника або представника такої організації та скріплені печаткою (за наявності) копії установчих документів неприбуткової організації (крім тих, що оприлюднені на порталі електронних сервісів відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - Закон), а житлово-будівельні кооперативи також засвідчені підписом керівника або представника такого кооперативу та скріплені печаткою (за наявності) копії документів, що підтверджують дату прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та факт спорудження або придбання такого будинку житлово-будівельним (житловим) кооперативом.

Відповідно до п. 7 Порядку, контролюючий орган здійснює включення неприбуткової організації до ОСОБА_1 в разі відповідності організації відповідним вимогам.

Судовим розглядом встановлено, що позивач 28.09.2017 р. подав реєстраційну заяву за формою 1-РН, а також засвідчені копії установчих документів.

Зі змісту оскаржуваного позивачем рішення контролюючого органу вбачається, що підставою для відмови позивачу у його реєстрації, як неприбуткової організації вказано не надання повного пакету документів, в той час, як під час розгляду справи в суді першої інстанції так і в доводах апеляційної скарги відповідач посилається на те, що фактичною підставою для відмови позивачу у його реєстрації, як неприбуткової організації, слугував висновок відповідача про те, що статут ОК Медіолан не відповідає вимогам п. 133.4 ст. 133 ПК України.

Колегія суддів зазначає, що згідно п. 1.2 Статуту ОК Медіолан, затвердженого протоколом загальних зборів членів № 3-2017 від 13.09.2017 р. (далі ОСОБА_2), кооператив утворюється шляхом обєднання фізичних та/або юридичних осіб для набуття у власність будь-яким не забороненим законом первинним чи похідним способом та експлуатації житла та нежитлових будівель і приміщень, спільного господарювання та надання інших послуг з метою задоволення потреб його членів та асоційованих членів. З урахуванням розширеної (незосередженої на будівництві житла) мети діяльності ОСОБА_4 не є житлово-будівельним та/або житловим кооперативом за напрямом діяльності. Діяльність кооперативу спрямована на обслуговування потреб його членів та асоційованих членів у нерухомості будь-якого виду.

Відповідно до п. 1.11 ОСОБА_2, кооператив є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між членами та або асоційованими членами.

Згідно з п. 9.2 Статуту ОК "Медіолан" доходи (прибутки) ОСОБА_2 використовуються виключно для фінансування видатків на утримання ОСОБА_2, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямків діяльності, визначених цим ОСОБА_2.

Крім того, пунктом 9.3 ОСОБА_2 забороняється розподіл отриманих ОСОБА_4 доходів (прибутків) або їх частини серед засновників (учасників), членів та асоційованих членів ОСОБА_4, працівників ОСОБА_4 (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління ОСОБА_4 та інших пов'язаних з ними осіб.

Відповідно до п. 9.4 ОСОБА_2 не вважається розподілом доходу (прибутків) виплати ОСОБА_4 на користь засновників (учасників), працівників, членів ОСОБА_4 ( у тому числі на підставі цивільно-правового договору), якщо такі витрати є фінансуванням видатків на утримання ОСОБА_4, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених цим ОСОБА_2.

За приписами п. 11.5 ОСОБА_2, у разі припинення ОСОБА_2 (у результаті його ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення) його активи повинні бути передані іншій неприбутковій організації (одній чи декільком) відповідного виду або зараховані до доходу бюджету.

Колегія суддів зазначає, що правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначені Законом України "Про кооперацію" від 10.07.2003 р. № 1087- ІV (далі - Закон № 1087-ІV).

Згідно зі ст. 2 цього Закону визначено, кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

За змістом ст. 6 Закону № 1087-ІV, кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану.

Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та зясувавши обставини на, які посилалися сторони, колегія суддів дійшла до висновку, що ГУ ДФС у Харківській області не мотивувало своє рішення та не зазначило, яких саме документів не вистачає для включення ОК "Медіолан" до ОСОБА_1 неприбуткових організацій, а в спірному рішенні взагалі не вказано такої підстави для відмови в реєстрації, як невідповідність ОСОБА_2 вимогам п. 133.4 ст. 133 ПК України.

Що стосується посилання апелянта на п.п. 2.3.1, 2.3.2 Статуту ОК "Медіолан", які, як на думку відповідача, підтверджують, що цей обслуговуючий кооператив за своїм видом є житлово-будівельним кооперативом, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказаним ОСОБА_2 не передбачено саме будівництво багатоквартирних, одно- і двоквартирних житлових будинків тощо.

Доводи апелянта про те, що п. 9.4 ОСОБА_2, яким визначено, що не вважається розподілом доходу (прибутків) виплати ОСОБА_4 на користь засновників (учасників), працівників, членів ОСОБА_4 ( у тому числі на підставі цивільно-правового договору), якщо такі витрати є фінансуванням видатків на утримання ОСОБА_4, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених цим ОСОБА_2 суперечить пп. 2.4.10 п. 2.4 ОСОБА_2, яким передбачено вільне розпорядження майном та грошовими коштами кооперативу колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки п. 9.4 ОСОБА_2 лише конкретизує, що витрати на утримання кооперативу не вважаються розподілом доходу (прибутків).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не було доведено підстав для відмови у включенні позивача до ОСОБА_1 неприбуткових установ та організацій та не конкретизовано підстави для такої відмови, а тому позовні вимоги про скасування рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 367 від 06.10.2017 р. про відмову у включенні ОК "Медіолан" до ОСОБА_1 неприбуткових установ та організацій є обґрунтованими.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обовязок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обовязку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 року по справі № 820/3716/18 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 року по справі № 820/3716/18 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 року по справі № 820/3716/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_6
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_7
Повний текст постанови складено 15.04.2019 року