Справа № 1.380.2019.000906
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.000906
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Гулкевича В.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України у Львівській області, в якій позивач просить скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у Львівській області від 23.10.2018 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

При обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 06.11.2018 отримав 2 податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у Львівській області, а саме: податкове повідомлення-рішення від 23.10.2018 року №, в якому зазначено, що відповідно до Акта № 385/13-01-13-16/НОМЕР_3 від 14.09.2018 року (далі - Акт № 385) встановлено порушення строку сплати суми грошового зобовязання зі сплати єдиного податку з фізичних осіб та зобовязано сплатити штраф у сумі 1336,90 грн. та податкове повідомлення-рішення від 23.10.2018 року №, в якому зазначено, що відповідно до Акта № 386/13-01-13-16/НОМЕР_3 від 14.09.2018 року (далі - Акт № 386) встановлено порушення та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170 грн. за платежем єдиний податок з фізичних осіб.

Аргументуючи протиправність податкового повідомлення-рішення від 23.10.2018 року № позивач покликається зокрема на те, що не отримував Акта № 385, а тому позивачу не відомо, за яке саме порушення податкового законодавства накладено штрафи; в повідомленні-рішенні не вказано конкретну норму, що визначає вказане податковим органом діяння як порушення; з повідомлення-рішення не відомо про кінцеву дату сплати єдиного податку з фізичних осіб, про яке йде мова як затримане в оплаті на 34 дні; до податкового повідомлення-рішення не додано розрахунку податкового зобовязання; зі змісту оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не зрозуміло чи мав повноваження саме цей заступник керівника контролюючого органу право підпису, немає посилання на документ щодо розподілу обовязків між керівником та заступниками.

Протиправність податкового повідомлення-рішення від 23.10.2018 № позивач обгрунтовує тим, що не отримував Акта № 386, а тому позивачу не відомо за яке саме порушення податкового законодавства накладено штрафи; у повідомленні-рішенні не вказано конкретну норму, що визначає вказане податковим органом діяння як порушення, що не дає змогу зрозуміти суті порушення; з повідомлення-рішення не відомо про кінцеву дату виконання зобовязання (сплати коштів чи подачі звітності); як зазначено в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні контролюючий орган вирішував діяв на підставі п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу, однак цей пункт не містить санкції у вигляді штрафу; до податкового повідомлення-рішення не додано розрахунку податкового зобовязання та інше.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву, де в обгрунтування заперечень проти позовних вимог посилається на наступне. Камеральною перевіркою встановлено порушення правил сплати (перерахування) грошового зобовязання з єдиного податку ФОП ОСОБА_1 та несвоєчасно сплачено всього 1336,90 грн. Відтак, на підставі акту «Про результати камеральної перевірки своєчасності сплати податкового зобовязання до бюджету» з єдиного податку фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за період з 22.09.2015 по 31.03.2017 від 13.09.2018 № 385/13-01-13-16/НОМЕР_3 винесено податкове повідомлення-рішення від 23.10.2018 № НОМЕР_1 форма «Ш» та відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення № 838, вручено фізичній особі- підприємцю ОСОБА_1 06.11.2018.

Камеральною перевіркою з питання несвоєчасного подання податкової декларації з єдиного податку за перше півріччя 2016 року встановлено порушення граничних термінів подання звітності фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та несвоєчасно подано податкову декларацію за І півріччя 2016 року. Відтак, на підставі акту «Про результати камеральної перевірки податкової звітності» з єдиного податку фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за перше півріччя 2016 року від 13.09.2018 №386/13-01-13-16/НОМЕР_3 винесено податкове повідомлення-рішення від 23.10.2018 № НОМЕР_2 форма «Ш» та відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення № 820, вручено фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 06.11.2018. З урахуванням вищевказаного, Головне управління ДФС у Львівській області вважає вимоги викладені в позовній заяві безпідставними, необгрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню та просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою суду від 04.03.2019 відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДФС у Львівській області на підставі підпункту 19-1 1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI (із змінами та доповненнями), проведена камеральна перевірка ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3) щодо своєчасності сплати податкового зобовязання з єдиного податку, дотримання вимог пункту 295.3 статті 295 Податкового кодексу України від 02.12.10 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) за період з 22.09.2015 по 31.03.2017, за результатами якої складено Акт № 385/13-01-13-16/НОМЕР_3 від 13.09.2018, та камеральна перевірка з питання несвоєчасного подання податкової декларації з єдиного податку за перше півріччя 2016 року за результатами якої складено Акт № 386/13-01-13-16/НОМЕР_3 від 13.09.2018.

На підставі вказаних актів Головним управлінням ДФС у Львівській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.10.2018 № НОМЕР_1, відповідно до якого встановлено порушення строку сплати суми грошового зобовязання зі сплати єдиного податку з фізичних осіб та зобовязано сплатити штраф у сумі 1336,90 грн., та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2, відповідно до якого встановлено порушення та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170 грн. за платежем єдиний податок з фізичних осіб.

16.11.2018 позивач скерував скарги на вказані податкові повідомлення-рішення, проте адресував їх помилково до Головного управління ДФС України у Львівській області, а не ДФС України.

У скаргах позивач просив: переглянути підстави винесення повідомлень-рішень; у випадку обґрунтованості скарг скасувати та відкликати оскаржувані повідомлення- рішення; якщо оскаржувані повідомлення-рішення все ж таки є законним - надіслати відповідне обґрунтування, Акти № 385 та № 386, докази надсилання та доставки останніх, а також документ, на підставі якого заступник керівника контролюючого органу ОСОБА_3 підписав оскаржувані повідомлення-рішення.

06.12.2018 ГУ ДФС у Львівській області надало відповідь за №43114/10/13-01-53-13, в якій запропоновано оскаржити вказані рішення до Державної фіскальної служби України.

10.12.2018 позивач звернувся із скаргами до ДФС України, в яких просив: у разі пропуску строку адміністративного оскарження - поновити цей строк; переглянути підстави винесення оскаржуваних повідомлень-рішень; у випадку обґрунтованості скарг скасувати та відкликати оскаржувані повідомлення- рішення; якщо оскаржувані повідомлення-рішення все ж таки є законним - надіслати відповідне обґрунтування, Акти № 385 та № 386, докази надсилання та доставки останніх, а також документ, на підставі якого заступник керівника контролюючого органу ОСОБА_3 підписав оскаржувані повідомлення-рішення.

Рішенням ДФС України №110/6/99-99-11-05-01-14 від 02.01.2019 продовжено строк розгляду скарги до 10.02.2019, а також зобовязано ГУ ДФС України у Львівській області направити до ДФС України обґрунтований висновок по суті порушених питань та в електронному вигляді надати документи: Акт, податкові повідомлення-рішення, поштове повідомлення про вручення платнику податків податкових повідомлень-рішень, розрахунки штрафних санкцій, інші документи, що засвідчують обставини справи.

06.02.2019 ДФС України листом №5916/6/99-99-11-05-25 повідомило позивача про залишення скарг без розгляду з підстав пропуску строку адміністративного оскарження.

Не погоджуючись зі згаданими рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

За приписами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

При цьому, підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Порядок проведення камеральної перевірки, в свою чергу, безпосередньо встановлено статтею 76 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.76.3. ст. 76 ПК України, камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених ст.102 Податкового кодексу України.

В силу вимог пункту 102.1 статті 102 ПК України, яка регулює строки давності та їх застосування, контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до положень п. 77.9 ст.77 ПК України порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка (п.86.1).

Акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів) (п.86.3).

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків (п.86.8).

При цьому відповідно до статті 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення повинно містити, зокрема, підставу для визначення грошового зобов'язання, посилання на норму Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; граничні строки сплати грошового зобов'язання, попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання, граничні строки, передбачені Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій (п. 58.1 ст. 58 Кодексу).

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Однак, як встановлено з долучених до матеріалів справи податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС України у Львівській області від 23.10.2018 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 такі не відповідають вище наведеним вимогам ПК України.

Так, всупереч п. 58.1 cт. 58 ПК України до оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень не додано розрахунку податкового зобовязання.

Згідно з п. 9 розд. II Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року № 1204 (далі - Порядок надсилання податкових повідомлень-рішень), до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобовязання (за наявності) із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

Також суд погоджується з позивачем, що в оскаржуваних рішеннях не вказано конкретну норму, що визначає вказане податковим органом діяння як порушення, а зазначення «визначеного підпунктом Податкового кодексу» не дає змогу зрозуміти суті порушення; не зазначено про кінцеву дату виконання зобовязання (сплати коштів чи подачі звітності), тому позивачу не відомо чи є підстави для застосування наслідків спливу строків позовної давності, зазначених у п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України.

Суд приймає до уваги покликання позивача на те, що відповідно до пункт 1 розділу III Порядку надіслання податкових повідомлень-рішень право підпису податкових повідомлень-рішень належить керівнику (виконуючому його обовязки, його заступнику або уповноваженій особі) контролюючого органу. Підписант податкових повідомлень-рішень ОСОБА_3 є заступником керівника контролюючого органу. При цьому зі змісту оскаржуваним податкових повідомлень-рішень не зрозуміло чи мав повноваження саме цей заступник керівника контролюючого органу право підпису, немає посилання на документ щодо розподілу обовязків між керівником та заступниками тощо.

Разом з тим, суд зауважує, що під час судового розгляду справи відповідачем не спростовано і доводи позивача щодо порушення строків давності при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 23.10.2018 року №.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді даної справи судом враховано практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», в якому Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, Суд зазначив, що на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Встановлена судом невідповідність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень вимогам Податкового кодексу України свідчить про порушення контролюючим органом своїх власних процедур. Такі податкові повідомлення-рішення не можуть вважатись правомірними, інакше це свідчитиме про надання контролюючому органу можливості уникати виконання своїх обов'язків і не сприятиме юридичній визначеності у правовідносинах з платниками податків.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень допустимими доказами не довів, натомість доводи позивача про порушення відповідачем належної правової процедури знайшли своє підтвердження та обґрунтування.

За результатом розгляду справи суд дійшов висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень від 23.10.2018 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 та наявність підстав для задоволення позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України у Львівській області про скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. З приводу цього, суд зазначає, що оскільки позивач був звільнений судом від сплати судового збору, розподіл судових витрат у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у Львівській області від 23.10.2018 за № НОМЕР_1 та за № НОМЕР_2.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено та підписано 16.04.2019.

Суддя В.М. Сакалош